Česká západní dráha
Česká západní dráha (německý oficiální název k.k. privilegierte Böhmische Westbahn, zkratka BWB) byla privátní železniční společnost v Rakousku-Uhersku, která vlastnila trať z Prahy přes Plzeň do Furth im Wald na německých hranicích.
Historie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f4/Boehmische_Westbahn.png/220px-Boehmische_Westbahn.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/93/Plzen_main_station_2019-09-12_01.jpg/220px-Plzen_main_station_2019-09-12_01.jpg)
O vybudování tratě z Prahy do Plzně se pokoušela už v roce 1828 Pražská železniční společnost jako pokračování koněspřežné dráhy z Prahy do Lán, k dokončení však nikdy nedošlo.[1] Plzeňská průmyslová komora o dráhu velmi stála, a proto v roce 1851 žádala vídeňskou vládu o vybudování trati z Prahy přes Plzeň do Bavorska, ale odpověď dávala jen neurčitou naději, že k výstavbě někdy v budoucnosti dojde. Rakousko-Bavorská smlouva z roku 1852 obsahovala pouze mlhavě definované požadavky na nová železniční spojení mezi oběma zeměmi. Až v roce 1856 nová mezistátní smlouva již přesně definovala tuto trať jako součást spojení z Rakouska do Bavorska.[1]
Několik koncesionářů zvučných jmen zažádalo o koncesi nejen pro trať z Prahy k bavorským hranicím, ale též pro tratě do Chebu a Českých Budějovic. Koncese byla udělena v roce 1857 spolu s příslibem garantovaného zúročení kapitálu částkou 30 milionů zlatých. Tato investiční pobídka však byla později zredukována o třetinu a koncesionáři od svého záměru odstoupili. Nakonec byla koncese udělena Lannovu podnikatelství a podnikatelství bratří Kleinů. Nová koncese byla udělena roku 1859. Během stavby někteří akcionáři přestali věřit v životaschopnost podniku a z jeho realizace odstoupili, a tak nakonec dráha zůstala prakticky ve vlastnictví bratří Kleinů.[2]
Jako první byl zprovozněn úsek z bavorských hranic do Plzně na provizorní nádraží ve Skvrňanech. To bylo v roce 1861. Následující rok bylo uvedeno do provozu nové nádraží s dnešním názvem Plzeň hlavní nádraží. V tomto roce byla též dokončena trať až na Smíchov, kde byla pražská koncová stanice (dnešní nádraží Praha-Smíchov). Až do roku 1872 nebyla přímo propojena s ostatními pražskými stanicemi[3] a cestující museli být k nádraží Společnosti státní dráhy (dnešní Praha Masarykovo nádraží) přepravováni omnibusy a náklady pak koňmi taženými povozy, které pak přejížděly Vltavu po Karlově mostě.[4]
Zmíněného roku 1872 byla vybudována pražská spojovací dráha, která spojovala nádraží na Smíchově s Nádražím císaře Františka Josefa a odtud dále do výhybny Hrabovka, kde se trať připojovala ke kolejím Společnosti státní dráhy.[5] V roce 1872 též do smíchovského nádraží zaústila Buštěhradská dráha, která zde měla své vlastní kolejiště, a o rok později Pražsko-duchcovská dráha, která zde ale vlastní kolejiště neměla.[6]
V roce 1868 do nádraží Západní dráhy v Plzni dorazila též další společnost – Dráha císaře Františka Josefa, se kterou měla od té doby Západní dráha toto nádraží společné. Západní dráha též v letech 1877–1884 provozovala dopravu na státem vlastněné dráze z Berouna do Rakovníka. V roce 1893 ještě otevřela lokálku z Chrástu u Plzně do Radnic.[3]
V jízdním řádu z roku 1869 najdeme kromě několika nákladních vlaků též tři páry osobních vlaků ze Smíchova do Furth im Wald, které vzdálenost ze Smíchova do Plzně překonaly za 3 a půl hodiny a celkem dvanáctkrát zastavovaly. V té době měla společnost téměř 30 lokomotiv a 800 vagonů.
Firma sice nikdy nedosahovala závratných zisků, přesto se ji velmi dařilo a dokonce patřila k největším daňovým poplatníkům na Smíchově. Zestátněna byla v roce 1894.[4]
Odkazy
Reference
- ↑ a b FABINI, Pavel. Když se "železný had" poprvé rozjel ze Smíchova do Bavor. Pětka. Roč. 2022, čís. 6, s. 26–27.
- ↑ SCHREIER, Pavel. Příběhy z dějin našich drah. Praha: Mladá fronta, 2009. ISBN 978-80-204-1505-9. Kapitola Železnice soukromá, s. 136.
- ↑ a b Historie železničních tratí, elektronická databáze; Sekera, Pavel
- ↑ a b SCHREIER, Pavel. Příběhy z dějin našich drah. Praha: Mladá fronta, 2009. ISBN 978-80-204-1505-9. Kapitola Železnice soukromá, s. 138.
- ↑ Železnice, 150 let železnic v Praze, 1995, Pražské železnice 1845–1995, str. 18
- ↑ Nádraží Praha - Smíchov; Klub přátel starého Smíchova[nedostupný zdroj]
Související články
- Historie železniční dopravy v Česku
- Císařsko-královské státní dráhy
- Ajznbonští tovaryši
- Seznam železničních tratí v Česku
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Česká západní dráha na Wikimedia Commons
- DOLEJŠÍ, Milan. Česká západní dráha je tratí snů o Západu, pohádek, ale i nenaplněných vizí. Z Plzně do Prahy jezdí vlaky 160 let. ČT24 [online]. Česká televize, 2022-07-14 [cit. 2022-07-14]. Dostupné online.
Média použitá na této stránce
Tratě železniční společnosti Česká západní dráha. Mapa neobsahuje touto společností po několik let provozovanou trať z Berouna do Rakovníka, kterou vybudoval a vlastnil stát.
Autor: Delasoto, Licence: CC BY-SA 4.0
Pilsen main railway station