Šmejkalka
Šmejkalka | |
---|---|
![]() Šmejkalka u Senohrab | |
Základní informace | |
Délka toku | 5,5 km |
Plocha povodí | 11,04 km² |
Průměrný průtok | cca 0,040-0,050 m³/s |
Světadíl | Evropa |
Hydrologické pořadí | 1-09-03-131 |
Pramen | |
Ondřejov 49°55′6,41″ s. š., 14°47′9,49″ v. d. 510 m n. m. | |
Ústí | |
do Mnichovky u Senohrab 49°53′39,99″ s. š., 14°44′5,24″ v. d. 293 m n. m. | |
Protéká | |
![]() | |
Úmoří, povodí | |
Severní moře, Labe, Vltava, Sázava | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Šmejkalka je vodní tok 5. řádu v povodí Sázavy. Jeho pramenný úsek tvoří nejvýše položený vodní tok v okrese Praha-východ. Patří mezi nejvýznamnější přítoky Mnichovky. Dolní část údolí překlenul nejstarší dálniční most v Česku. V povodí se nalézají obce Třemblat, Ondřejov, Turkovice, Senohraby a Ladovy Hrusice. Povodí se tak stalo scénou obrazů Josefa Lady i dějištěm příběhů kocoura Mikeše.
Geologický vývoj
Jako všechna povodí přítoků Sázavy od Českého Šternberka po Čerčany vznikalo povodí Šmejkalky vymíláním ostrovů metamorfovaných hornin ve středočeském plutonu.[1] Pramenná oblast se vyvíjela poměrně chaoticky ve složité skladbě Voděradsko-zvánovického ostrova s převahou pískovců a jílovito-písčitých diluviálních sedimentů, později se preferenční vodní cesta ubírala jednoznačně jihozápadním směrem v horninách ostrova čerčanského s převahou křemenců a břidlic.[2] Začátek tvorby povodí se datuje k období mladších třetihor zhruba před 20 miliony let.
Geografie povodí
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/%C3%9Ast%C3%AD_%C5%A0mejkalky.jpg/269px-%C3%9Ast%C3%AD_%C5%A0mejkalky.jpg)
Hranici povodí Šmejkalky tvoří rozvodí pouze s přímými či nepřímými přítoky Sázavy. Kromě samotné Mnichovky na západě jsou to Třemblatský potok na severu, Seradovský potok na severovýchodě, Vejborka na východě a Lensedelský potok na jihovýchodě. Délka toku je 5,51 km[3], plocha povodí 11,04 km2. Tok nemá sledovaný vodočet a průtok lze pomocí odtokového koeficientu oblasti odhadovat mezi 40–50 l/s.[4]
Průběh toku
Pramenná oblast se nachází v ploché části temene vrchu Pecný, zhruba 35 metrů pod jeho vrcholem. Oblast o nadmořské výšce kolem 510 metrů se nachází v areálu Astronomického ústavu Ondřejov. Jako nevýrazná lesní stružka se Šmejkalka vydává k jihozápadu, na prvních 500 metrech při mírném spádu. Později na délce kolem 1000 m voda překonává převýšení přes 80 metrů. Po opětném zmírnění spádu podtéká silnici Ondřejov - Třemblat, po 800 metrech podtéká silnici Ondřejov - Mnichovice, napájí lesní rybníček a krátce po výtoku z něj, opouští trvalé lesní pásmo. Dále ve stejném směru v délce kolem 1650 metrů se dosti strmým během voda ubírá údolím, jehož levý břeh je lesnatý, zatímco břeh pravý je tvořen plochami orebných i lučních ploch zemědělských. Po soutoku se svým největším přítokem, pravostranným Hrusickým potokem, výrazně nabývá na síle a na posledních 1250 metrech nepříliš divoce protéká hlubokým, stinným a lesnatým údolím k Mnichovce, kopírován silnicí Ondřejov - Senohraby. V této části podtéká dálnici D1. Do Mnichovky ústí kamenným korytem na hranici katastrů Hrusice a Senohraby u hotelu Hrušov.
Povodně
Horní povodí i levá část středního povodí Šmejkalky jsou hustě zalesněné, což značnou měrou přispívá k akumulaci přívalových dešťů. Proti této skutečnosti však působí značná strmost povodí. Vzestup povodní z letních lijáků je náhlý a ohrožuje především chatové osady v dolní části. Šmejkalka je tak zařazena mezi malé vodní toky, u nichž kulminační odtokový koeficient přesahuje 4,4 m3/s/km2.[3] Historicky největší škody v údolí Šmejkalky však nenapáchala voda z jejího povodí, ale rozliv Mnichovky po protržení hráze Hubačovského rybníka v srpnu 1974.
Hrusický potok
Pramení v obci Třemblaty v nadmořské výšce 445 metrů. Počáteční cestou toku je polní stružka, vedoucí mírně své vody asi 500 metrů západním směrem k polesí, v němž náhle zesílí svůj spád a změní směr na jihozápadní. Mělkým údolím přitéká do Hrusic, kde těsně protéká kolem domku Josefa Lady a dále pak ve stejném směru pokračuje až do soutoku se Šmejkalkou.
Průtok Hrusicemi předurčil povodí Šmejkalky k výtvarné i literární popularitě. Pohledy na obrazy Josefa Lady s hrusickým kostelíkem vedou přes povodí Šmejkalky, Hrusický potok se objevuje na Ladových scénách s potokem. Údolím Hrusického potoka se vydal kocourek Mikeš přes Třemblaty do světa. Potok napájí Jedličkovu louži, rybník, na kterém se učil bruslit malý Josef Lada i kocour Mikeš a do které kocourka Nácíčka zahnal pes Furťák. (Ladovi vodníci však patří do povodí Mnichovky, a to na vrby podél Hubačovského rybníka).
Hrusický potok versus Šmejkalka
V místě soutoku je Hrusický potok v rozloze povodí i v délce toku se Šmejkalkou téměř rovnocenný. Opticky navazuje údolí Hrusického potoka lépe na údolí společného toku, vodní cesta z Hrusic do Senohrab je kopírována silnicí. Tomuto svodu podlehly i novelizační aktivity ČÚZK, od nichž se neodůvodněná změna digitální rychlostí rozšířila do navazujících systémů, včetně mapového portálu mapy.cz. (google maps popisují ke dni 21.4.2024 Šmejkalku stále až k ústí do Mnichovky). Oficiální geodetické a hydrologické organizace a navazující odborná literatura[5] považují za přítok Mnichovky Šmejkalku minimálně od konce 19.století.[4][6] Ottův slovník naučný dokonce Mnichovce od soutoku se Šmejkalkou přisuzuje samostatný název. „Šmejkalka má prameny své u Hlavačova, béře se na jihozáp. a sesiluje se v pravo potokem od samoty Proskova na jih tekoucím; Hrušecký potok, vznikající stokem Mnichovického potoka a potoka Šmejkalky u Hrušeckého mlýna směřuje přímo k jihu a ústí naproti dvoru Zlenickému.“ [7]
Dálniční most přes Šmejkalku
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/Mostn%C3%AD_prohl%C3%AD%C5%BEe%C4%8Dka_na_d%C3%A1lni%C4%8Dn%C3%ADm_most%C4%9B_%C5%A0mejkalka%2C_OPMD1_%28page_1_crop%29.jpg/220px-Mostn%C3%AD_prohl%C3%AD%C5%BEe%C4%8Dka_na_d%C3%A1lni%C4%8Dn%C3%ADm_most%C4%9B_%C5%A0mejkalka%2C_OPMD1_%28page_1_crop%29.jpg)
Dominantou horního povodí Šmejkalky jsou kupole Ondřejovské hvězdárny, střední části hrusický kostelík a spodní části mohutný jedno obloukový železobetonový most. Práce na něm byly započaty v roce 1939. Je tak nejstarším mostem na dálnici D1 a patří mezi největší mostní konstrukce podle rozpětí hlavního pole v Česku.
Odkazy
Reference
- ↑ Vývoj údolí Sázavy v mladším kenozoiku [online]. [cit. 2024-04-16]. Dostupné online.
- ↑ Landforms and morphogenetic processes in the locality of Geodetic Observatory Pecný, Ondřejovská vrchovina Highland [online]. [cit. 2024-04-16]. Dostupné online.
- ↑ a b Vliv srážko-odtokových vztahů na průběh povodně [online]. [cit. 2024-04-18]. Dostupné online.
- ↑ a b Základní vodohospodářská mapa, list 13-31 Říčany, vydal Výzkumný ústav vodohospodářský Praha, 1973
- ↑ BECHYNĚ, Stanislav. Betonové mosty obloukové. [s.l.]: SNTL, 1954.
- ↑ NAKI maps. chartae-antiquae.cz [online]. [cit. 2024-04-21]. Dostupné online.
- ↑ Ottův slovník naučný/Čechy/Vodopis – Wikizdroje. cs.wikisource.org [online]. [cit. 2024-04-18]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Šmejkalka na Wikimedia Commons
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Autor: Michal Prášil, ŘSD, Licence: CC BY-SA 4.0
Označování pracovních míst na dálnicích. 1. díl – Příručka, doplněk. Pracovní místa bez převedení provozu na volné trase