Argumentum ad hominem
Argumentum ad hominem (lat. „argument k člověku“) je argument, kterým se diskutující snaží vyvrátit oponentovo tvrzení poukazováním na jeho názory či jednání, případně i na jeho skutečné či domnělé nedostatky. Argument ad hominem se obvykle považuje za demagogický a neplatný.[1]
Diskuse
![Graham's Hierarchy of Disagreement-en.svg](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a3/Graham%27s_Hierarchy_of_Disagreement-en.svg/440px-Graham%27s_Hierarchy_of_Disagreement-en.svg.png)
Argument ad hominem na rozdíl od argumentů věcných (ad rem) se obvykle považuje za demagogický a neplatný,[1] v některých kontextech, například v diskusi o etice, ale může dávat smysl poukaz na protivníkovo pokrytectví. Použití v takových diskusích hájil například Charles Taylor.
U argumentu ad hominem rozlišujeme řadu typů, jedním z nich může být například tzv. otrávení studny (poisoning the well), kdy je pověst řečníka poškozena v předstihu, ještě než se dostane k publiku.
- „Rád bych jen připomněl, než vyslechnete mého oponenta, že již předtím byl trestně stíhán.“
Arthur Schopenhauer rozlišil argumenty ad hominem (které mohou být v některých případech platné) a ad personam („k osobě“):
- Argumentum ad hominem (nebo ex concessis) „hledáme v nějakém tvrzení odpůrcově, zda snad není v nějakém, třeba jen zdánlivém rozporu s něčím, co byl dříve pronesl nebo připustil, či se zásadami školy či sekty, které chválil nebo s nimiž vyslovil souhlas, anebo s činy stoupenců této sekty, nebo třeba jen s nepravými a zdánlivými jejími stoupenci, či s jeho vlastními skutky a chováním.“
- Argumentum ad personam: „Pozorujeme-li, že odpůrce nás předčí a že nedostaneme za pravdu, pak buďme osobní, urážliví, hrubí […] přecházíme od předmětu sporu […] k odpůrci a nějak napadneme jeho osobu.“[2]
Americký filosof D. Walton rozlišuje následující typy použití, které mohou být platné a ve vědecké i filosofické diskusi se občas vyskytují:
- argument typu „X je špatný člověk, tudíž je jeho názor mylný“ je logicky chybný (non sequitur); vyznačuje se tím, že zpochybňuje všechny argumenty X;
- argument, že „X je lhář, chybí mu potřebné schopnosti nebo morální vlastnosti“, nemusí znamenat logickou chybu a je-li toto tvrzení pravdivé, může argumenty X skutečně zpochybnit;
- argument, že „X je zaujatý“, také není logicky chybný;
- podobně argument, že „X káže vodu a pije víno“ může mít například v etické diskusi značnou váhu.
Odkazy
Reference
Literatura
- Filosofický slovník Universum. Praha: Knižní klub 2009. Heslo Argumentace.
- A. Schopenhauer Eristische Dialektik oder Die Kunst Recht zu behalten (1830/31). Zürich: Haffman 1983
- D. Walton, Ad hominem arguments. (Studies in rhetoric and communication). Tuscaloosa: Alabama UP 2009.
Externí odkazy
Encyklopedické heslo Ad hominem v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
- (anglicky) Ad hominem fallacy na Nizkor.org
- Argumentum Ad Hominem Archivováno 4. 12. 2020 na Wayback Machine.
- (německy) Schopenhauer: Eristische Dialektik na gutenberg.de
Média použitá na této stránce
Autor: 'Loudacris'. Modified by Rocket000, Licence: CC BY 3.0
A triangular graphic representing a "hierarchy of disagreement" from clear refutation to mere vituperation, based on the essay "How to Disagree" by Paul Graham.