Bitva na říčce Valové
Bitva na říčce Valové | |||
---|---|---|---|
konflikt: česko-uherské války | |||
Trvání | 12. červenec 1470 | ||
Místo | pás říčky Valové (Romže) u Kralic na Hané, Moravské markrabství | ||
Souřadnice | 49°26′30″ s. š., 17°11′11″ v. d. | ||
Výsledek | porážka českého vojska | ||
Strany | |||
| |||
Velitelé | |||
| |||
Síla | |||
| |||
Ztráty | |||
| |||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Bitva na říčce Valové či také Bitva u Kralic[1] byla válečným střetem mezi českým vojskem pod velením Václava Vlčka z Čenova loajálnímu českému králi Jiřímu z Poděbrad a uherskou jízdou vedenou uherským králem a českým vzdorokrálem Matyášem Korvínem v rámci česko-uherských válek. Odehrála se 12. července 1470 na zhruba tříkilometrovém prostoru podél říčky Valové (Romže) u Kralic na Hané nedaleko Prostějova a skončila vítězstvím Korvínových oddílů. Ty pak však nepokračovaly v dalších vojenských akcích a stáhly se do obsazeného Brna.
Pozadí
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/69/Ji%C5%99%C3%AD_of_Pod%C4%9Bbrady_and_Matthias_Corvinus_by_Mikol%C3%A1%C5%A1_Ale%C5%A1.jpg/240px-Ji%C5%99%C3%AD_of_Pod%C4%9Bbrady_and_Matthias_Corvinus_by_Mikol%C3%A1%C5%A1_Ale%C5%A1.jpg)
Dne 23. prosince 1466 prohlásil papež Pavel II. Jiřího z Poděbrad jako kacíře za sesazeného z trůnu a vyhlásil proti kališnickým Čechám křížovou výpravu. Útokům houfů křižáků z okolních zemí, stejně jako akcím domácí katolické Zelenohorské jednoty, vojska Jiřího z Poděbrad úspěšně čelila. V březnu roku 1468 zahájil přímý boj vykonavatel papežské klatby uherský král Matyáš Korvín. Vpadl na Moravu a postupně likvidoval Jiřího pozice: postupně byla dobyta Třebíč,[2] opevněný klášter Hradisko u Olomouce, posléze po půlročním obléhání také hrad Špilberk v Brně. Výprava Čechů proti Matyášovým vojskům skončila katastrofou, když v bitvě u Zvole bylo české vojsko rozprášeno a jeho velitel Zdeněk Kostka z Postupic byl smrtelně zraněn. Jeho nástupcem se pak stal vojenský hejtman a válečný stratég Václav Vlček u Čenova.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/88/Vaclav_Vlcek_Matejko.png/220px-Vaclav_Vlcek_Matejko.png)
Začátkem února roku 1469 se Korvín se silným vojskem vydal na tažení do Čech znovu, byl však obklíčen u Vilémova a po osobním jednání s Jiřím nucen slíbit, že akcí proti němu zanechá. Svůj slib však nedodržel a brojil proti Jiřímu dál. 3. května byl katolickými pány zvolen v Olomouci za českého krále. V červnu však český zemský sněm tuto volbu odmítl a na návrh Jiřího z Poděbrad uznal nástupnictví Vladislava Jagellonského na český trůn. Zejména na Moravě a ve Slezsku se rozhořely boje mezi příznivci obou znesvářených táborů. V listopadu 1469 byl však Korvín Jindřichem z Poděbrad poražen v bitvě u Uherského Brodu a donucen ze zemí Koruny české ustoupit do Horních Uher. Další tažení na Moravu zahájil v létě 1470: 26. června obléhal Hodonín, kde se mu povedlo svést úspěšnou bitvu s oddíly Václava Vlčka a poté se se svými jednotkami vydal směrem proti proudu řeky Moravy.
Průběh bitvy
Vlčkovo vojsko se pak od Hodonína přesouvalo severovýchodním směrem k Prostějovu, odtud se pak mělo přidat k hlavnímu voji Jiřího z Poděbrad táhnoucího z Čech na Moravu. Uherské vojsko bylo o jejich pohybu informováno a Korvín následně rozhodl, aby byl na dlouhou kolonu vozů a jízdy české armády, postupující k Prostějovu proti proudu říčky Valové, proveden náhlý jízdní útok ve výrazné početní převaze. Po nočním přesunu zaujalo 12. července 1470 na 6 000 jezdců pod Korvínovým velením pozice a následně ze zálohy zaútočilo na nepřipraveného nepřítele, který se patrně toho dne chystal říčku přebrodit.
Útok uherské jízdy v široké formaci následně rozvinul bitevní linii v délce přibližně tří kilometrů, mj. v okolí obcí Bedihošť, Hrubčice či Čehovice. Překvapené české vojsko nebylo schopno jízdnímu útoku efektivně čelit, neboť mj. nestačilo rozvinout klíčový prvek jejich bojové strategie: vozovou hradbu, přesto se však zmohlo k alespoň částečnému odporu. V bezvýchodné situaci zavelel Václav Vlček k ústupu a následně se se svými zbylými spolubojovníky stáhl směrem k Tovačovu. Korvín pak Čechy nepronásledoval a se svými jezdci obsadil městečko Kralice, kde s vojskem přenocoval.[3] Vzhledem ke zprávám o pohybu vojska Jiřího z Poděbrad se však následně jeho síly stáhly zpět do Brna.
Uherské kroniky uvádějí stovky padlých a zajatých Čechů a kořistí patnácti set vozů, české prameny pak deset ztracených vozů, třináct zajatých a sto padesát padlých.[4] Obě strany však čísla, dle výsledku bitvy, tendenčně upravují.
Hodnocení bitvy
Bitva znamenala pro české vojsko dílčí strategickou porážku, která znemožnila spojení vojsk Václava Vlčka z Čeňkova s hlavním Poděbradovým vojem. Zároveň dokázala, ve spojení s tažením Jiřího na Moravu, zabránit Korvínovým silám v dalším pronikání hlouběji na Moravu. Korvín pak nechal vítězství v bitvě velkolepě oslavovat a nařídil všem kostelům v Uhersku zvonit zvony[1] a na mších zpívat oslavný chorál Te Deum.
Jednalo se rovněž o střet v rámci posledního vojenského tažení Jiřího z Poděbrad, který nedlouho nato začal trpět závažnými zdravotními obtížemi a 22. března roku 1471 zemřel. Další boje, byť v menším rozsahu a intenzitě, vedl o následnictví a legitimitu českého trůnu Vladislav Jagellonský. Spor mezi oběma panovníky formálně urovnala Olomoucká smlouva, střety v dílčí míře však probíhaly až do smrtí Matyáše Korvína smrti roku 1490.
Odkazy
Reference
- ↑ a b MOŠ, Pavel. Po bitvě u Kralic vyzváněly zvony až v Uhrách. Prostějovský deník. 2009-06-24. Dostupné online [cit. 2021-10-16].
- ↑ Ottův slovník naučný/Čechy/Dějiny válečnictví – Wikizdroje. cs.wikisource.org [online]. [cit. 2021-10-16]. Dostupné online.
- ↑ Historie. www.kralicenahane.cz [online]. [cit. 2021-10-16]. Dostupné online.
- ↑ MAJOVYHONZIK. Kralice – městečko obehnané hradbami – 14.st. větší než Prostějov – upálení tří františkánů – bitva mezi český a uherským králem – bitva mezi pruským a rakouským vojskem – epidemie cholery [online]. 2012-01-31 [cit. 2021-10-16]. Dostupné online.
Literatura
- ČORNEJ, Petr; BARTLOVÁ, Milena. Velké dějiny zemí Koruny české VI. 1437-1526. Praha: Paseka, 2007. 839 s. ISBN 978-80-7185-873-7.
- HOENSCH, Jörg Konrad. Matthias Corvinus. Diplomat, Feldherr und Mäzen. Graz ; Wien ; Köln: Verlag Styria, 1998. 328 s. ISBN 3-222-12640-2.
- KALOUS, Antonín. Matyáš Korvín (1443-1490) : uherský a český král. České Budějovice: Veduta, 2009. 512 s. ISBN 978-80-86829-48-7.
- TUREK, Adolf; JISL, Lumír. Ostravsko za česko-uherské války ve světle písemných pramenů i archeologických nálezů. Časopis slezského muzea. 1953, roč. B3, s. 1–24. ISSN 0323-0678.
- VÁLKA, Josef. Dějiny Moravy. Díl 1, Středověká Morava. Brno: Muzejní a vlastivědná společnost, 1991. 231 s. ISBN 80-85048-17-5.
Související články
Externí odkazy
Média použitá na této stránce
Husitská korouhev
Red_St_George's_Cross
Used by Archbishopric-Electorate of Trier 898–1794 (Erzbistum Trier)
Autor: ThecentreCZ, Licence: CC BY-SA 4.0
Coat of arms of Bohemian Crown in Österreich-Ungarn Monarchy.
A picture of Jiří of Poděbrady and Matthias Corvinus by Mikoláš Aleš