Bregenzský les (pohoří)
Bregenzský les Bregenzerwaldgebirge | |
---|---|
Bregenzský les | |
Nejvyšší bod | 2 134 m n. m. (Glatthorn) |
Nadřazená jednotka | Severní vápencové Alpy, Východní Alpy, Bavorské Alpy |
Sousední jednotky | Lechquellengebirge, Algavské Alpy, Rätikon |
Podřazené jednotky | Západní Bregenzský les, Východní Bregenzský les |
Světadíl | Evropa |
Stát | ![]() |
Horniny | dolomit, vápenec, slín, pískovec, slepenec |
Povodí | Rýn |
Souřadnice | 47°15′55″ s. š., 9°52′47″ v. d. |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Bregenzský les (německy Bregenzerwaldgebirge) je východoalpské pohoří na samém západě Rakouska ve spolkové zemi Vorarlbersko. Svým charakterem oblých lesnatých, jen místy holých vrchů připomíná např. pohoří Malá Fatra. Bregenzský les však není na rozdíl od svého slovenského kolegy tvořen jedním hřebenem.
Pohoří Bregenzský les je třeba odlišovat od stejnojmenného regionu Bregenzský les jelikož oba termíny nejsou shodné a překrývají se pouze částečně. Region Bregenzský les zahrnuje také části Algavských Alp a pohoří Lechquellengebirge. Pohoří Bregenzský les naopak zasahuje i do údolí Alpského Rýna, údolí Walgau a údolí Große Walsertal.
Zařazení
Název „Bregenzerwaldgebirge“ neboli „pohoří Bregenzský les“ označuje naprosto stejnou oblast jak podle Klasifikace Východních Alp dle Alpského spolku tak podle Mezinárodního standardizovaného členění Alp (SOIUSA). V AVE představuje jednu z 27 horských skupin Severovýchodních Alp, v SOIUSA jednu ze 6 podsekcí Bavorských Alp, které jsou zase částí Severovýchodních Alp.
Zařazení dle SOIUSA[1] | ||
---|---|---|
Část | II | Východní Alpy |
Oblast | II/B | Severovýchodní Alpy |
Sekce | 22 | Bavorské Alpy |
Oblast | 22/A | Algavské a Bregenzské Alpy |
Podsekce | 22.I | Pohoří Bregenzský les |
Italská klasifikace Partizione delle Alpi nedefinuje Bregenzský les jako samostatnou horskou skupinu, ale přiřazuje ho do skupiny 15.a (Algavské Alpy). Geografické rozdělení Rakouska od Reinharda Manga naopak spojuje pohoří Bregenzský les s částí Algavských Alp a rozděluje ho dále na „Přední les“ a „Zadní les“.[1]
Podle orograficko-hydrologicky orientovaného Členění horských skupin pro rakouský jeskynní adresář tvoří pohoří Bregenzský les západně od řeky Bregenzer Ach hlavní část skupiny 1110 Rýnské údolí – Walgau – Bregenzský les, která zahrnuje i horský hřeben Zitterklapfen a nejsevernější část pohoří Rätikon až po vrcholek Vorderälpele. Pohoří Bregenzský les na východ od Bregenzer Ach tvoří skupiny 1125 Winterstaude a 1128 Mittagsfluh – Hirschberg.[2]
Geologicky jej díky dolomitické a vápencové stavbě řadíme k Severním vápencovým Alpám. Právě proto, že pohoří není geologicky jednotné, název se mimo alpskou literaturu používá jen zřídka, nepoužívá se ani v zemské geografii a územním plánování Vorarlberska a patří k jedné z nejspornějších horských skupin v AVE. Podle alternativní orograficky a hydrologicky orientované klasifikace pohoří (Hubert Trimmel, 1962) patří pohoří do skupiny Rýnské údolí – Walgau – Bregenzský les.
Poloha a ohraničení
Bregenzský les se nachází na úplném severozápadě východních Alp, východně od údolí Alpského Rýna a jihovýchodně od Bodamského jezera. Celé pohoří leží v rakouské spolkové zemi Vorarlbersko a dominuje jeho severní polovině.
Západní hranici tvoří Alpský Rýn a to od Bodamského jezera proti proudu až po soutok s řekou Ill. Rýn je zároveň hranicí mezi Východními a Západními Alpami. Řeka Ill tvoří hranici směrem na jihozápad od jejího ústí do Rýna až po soutok s řekou Lutz v údolí Großes Walsertal. Na jihu odděluje Bregenzský les tok Luztzu až k soutoku s potokem Faschinabach. Na východě je orografická hranice poněkud komplikovaná. Sleduje tok potoka Faschinabach až na sedlo na Faschinajoch, které rozděluje masivy Bregenzský les a Lechquellengebirge. Hranice pohoří potom pokračuje podél potoka Argenbach, který ji ukončuje svým ústím do řeky Bregenzer Ach u obce Schrecken. Ze severu je ohraničení Bregenzského lesa dáno státní hranicí s Německem.
Podrobné ohraničení pohoří ve směru hodinových ručiček tedy probíhá podél linie: Bodamské jezero - Bregenzer Ach - Subersach - Schönenbach - Osterguntenbach - Stogger Sattel - Rehmerbach - Bregenzer Ach - Argenbach - Brägazbach - Faschinajoch - Faschinabach - Seebergbach - Lutz - Ill - Alpský Rýn - Bodamské jezero.[1][3]
Sousední pohoří
Dle členění AVE případně SOIUSA sousedí Bregenzský les s těmito pohořími (ve směru hodinových ručiček, počínaje severem): Algavské Alpy, Lechquellengebirge, Rätikon, Appenzellské Alpy.
Členění
Bregenzský les zaujímá ve Východních Alpách plochu 700 km² a řadí se tak k menším horským skupinám Alpského systému.
Podle SOIUSA se Bregenzerwald dělí na dvě hlavní skupiny, šest skupin a 13 podskupin[1], které také odpovídají kapitolám v průvodci pro Bregenzský les z roku 1977, který vydal spolek Alpenverein[4]
Hlavní skupina | Skupina | Podskupina | Nejvyšší vrchol | Výška | |||
---|---|---|---|---|---|---|---|
A | Západní Bregenzský les | 1 | Damülser Berge (v širším smyslu) (Glatthorn-Mittagspitze-Kette) | 1.a | Glatthorngruppe | Glatthorn | 2133 m n. m. |
1.b | Damülser Berge (v užším smyslu) | Damülser Mittagspitze | 2095 m n. m. | ||||
2 | Freschen-Walser-Kette | 2.a | Freschengruppe | Hoher Freschen | 2004 m n. m. | ||
2.b | Walserkamm | Tälispitze | 2000 m n. m. | ||||
3 | Ebniter Berge a Schuttanner Berge (Kugel-Schuttannen-Kette) | 3.a | Kugelgruppe | Vorderhörnle | 1656 m n. m. | ||
3.b | Schuttannenberge | Schöner Mann | 1532 m n. m. | ||||
4 | First-Hochälpele-Gaißkopf-Kette | 4.a | Dornbirner First | Mörzelspitze a Leuenkopf | 1830 m n. m. | ||
4.b | Hochälpele-Weißenfluh-Gruppe | Hochälpele | 1463 m n. m. | ||||
4.c | Lorenaberge v (širším smyslu) | Geißkopf | 1198 m n. m. | ||||
B | Východní Bregenzský les | 5 | Mittagsfluh-Bizauer Hirschberg-Gruppe | 5.a | Mittagsfluh | Mittagsfluh | 1637 m n. m. |
5.b | Bizauer Hirschberggruppe | Hirschberg | 1834 m n. m. | ||||
6 | Winterstaudengruppe | 6.a | Hinteregger Grat | Luguntenkopf | 1702 m n. m. | ||
6.b | Winterstaudenkamm | Winterstaude | 1877 m n. m. |
Novější Průvodce Alpenverein pro Bregenzský les a Lechquellengebirge od Dietera Seiberta z roku 2008 rozděluje pohoří pouze do čtyř kapitol:
- Freschen-Hochälpele-Gruppe (podskupina 2.a, skupina 3 a 4)
- Walserkamm (podskupina 2.b)
- Na východ od Bregenzer Ach (hlavní skupina B)
- Damülser Berge (podskupina 1.b)
Glatthorngruppe (podskupinu 1.a) přiřazuje Seibert jako součást hřebene Glatthorn - Zitterklapfen - Hohe Künzel k pohoří Lechquellengebirge.
Horské vrcholy a průsmyky
V Bregenzském lese se nachází 12 vrcholů vyšších 2 000 m:
Vrchol | Výška v m n. m. | Podskupina |
---|---|---|
Glatthorn | 2133 | Glatthorngruppe |
Türtschhorn | 2096 | Glatthorngruppe |
Damülser Mittagsspitze | 2095 | Damülser Berge |
Hochblanken | 2068 | Damülser Berge |
Klippern | 2066 | Damülser Berge |
Sünser Spitze | 2061 | Damülser Berge |
Gungern | 2053 | Damülser Berge |
Ragazer Blanken | 2051 | Damülser Berge |
Holenke | 2044 | Kanisfluh |
Sünserkopf/Hübscher Bühel | 2032 | Damülser Berge |
Runde Kopf | 2014 | Kanisfluh |
Hoher Freschen | 2004 | Freschengruppe |
Čtyři z průsmyků protínajících Bregenzský les jsou sjízdné autem:
Průsmyk | Výška v m n. m. | Podskupina | Silnice |
---|---|---|---|
Furkajoch | 1761 | Freschengruppe – Walserkamm | L 51 |
Unterdamülser Furka | 1486 | Glatthorngruppe – Damülser Berge | L 193 |
Losenpass („Bödele“) | 1139 | Hochälpele-Weißenfluh-Gruppe – Lorenaberge | L 48 |
Alberschwender Passschwelle | 702 | Lorenaberge | L 200 |
Geologie
Bregenzský les je díky své poloze v pohraniční oblasti mezi Východními a Západními Alpami geologicky mimořádně rozmanitý.
Největší část pohoří se řadí k helvétské zóně, která se vytvořila v křídě a v paleogénu. V této době se na místě dnešních Alp nacházel Penninský oceán, na jehož severním okraji, Helvétském šelfu, vznikaly v průběhu milionů let mohutné vápencové usazeniny. Když se později objevily Alpy, byly tyto usazeniny – nyní vápenec – vytlačeny na sever a několikrát zvrásněny. Tvrdé křemičité vápence, a tzv. schrattenové vápence tvoří útesy typické pro Bregenzský les, jež jsou patrné zejména v podskupinách Schuttannenberge, Freschengruppe, severních skaliskách podskupiny Damülser Berge, či u hřebene Winterstaudenkamm. Úplným opakem jsou měkčí slídové Drusbergové vrstvy, které snadno zvětrávají a poskytují tak příznivou živnou půdu pro lesy a vysokohorské pastviny, což je zvláště působivě vidět na příkladu hory Hohe Freschen. Uprostřed této oblasti vyčnívají Kanisfluh a Mittagsfluh, skládající se zejména z jurského vápence a tedy z nejstarších hornin v celém pohoří.
Na sever a na jih od helvetské zóny leží dva geologické úseky známé jako flyšové pásmo. Během svrchní křídy bylo velké množství písku ze středních Alp, které se v té době ještě nacházely pod hladinou moře, spláchnuto do hlubokomořského kanálu v Penninském oceánu. Tento písek pod tlakem panujícím v hlubinách ztuhl na pískovec a později byl při vzniku Alp vytlačen přes skály helvétské zóny. Dnes je tato pískovcová vrstva již z velké části povětrnostními vlivy odstraněna. Dodnes ale existuje jako severní flyšové pásmo v podobě úzkého pásu severně od linie Dornbirn - Gütle - Andelsbuch - Sibratsgfäll, tedy zejména ve skupině Hochälpele-Weißenfluh, dále jako jižní flyšové pásmo jižně od linie Feldkirch - Satteins - Innerlaterns - Damülser Mittagsspitze - Schoppernau, a to ve východní části podskupiny Walserkamm, v jižní části podskupiny Damülser Berge, v podskupině Glatthornberge a také na jednotlivých geologických ostrovech mezi nimi, nejvýrazněji rozpoznatelné jsou na vrcholu Hohe Kugel. Dokonce ještě lépe než Drusbergové vrstvy tvoří zvětralý povrch pískovců a opuky této zóny vynikající živnou půdu pro stromy a trávy. Pohoří flyšového pásma, jemně tvarovaná díky měkké hornině, jsou proto i na těch nejstrmějších svazích až k vrcholům porostlá lesy a loukami.
Bregenzský les severně od linie Dornbirn - Egg - Hittisau, tedy v podstatě oblast Lorenaberge, se skládá ze subalpínské melasy, která - na Alpy poměrně pozdě - vznikla v neogénu. Během této geologické fáze byla eurasijská deska stlačena již tyčícími se Alpami, takže mezi nově se tvořícími horami a kontinentální deskou vznikla mořská proláklina, známá jako Paratethys. Řeky transportovaly erozní materiál z mladých Alp do této prolákliny, a ten se zde ukládal v podobě sedimentů. V pozdějším průběhu orogeneze Bregenzského lesa se pak rozvinuly i tyto skaliska. Pro toto pásmo jsou typické zejména geologický mladé slepecne zvané Nagelfluh, vyskytují se však i pískovce a opuky.[4][5]
Krajina
Téměř celá západní část Bregenzského lesa se skládá z jediného hvězdicovitého rozvětveného horského uzlu. Od hory Hohen Freschen vedou horská pásma na východ (Damülser Berge), na jih (Walserkamm), na jihozápad (Alpwegkopf), na severozápad (Kugel-Schuttannen-Kette) a na sever (First-Hochälpele-Gaißkopf-Kette). Pouze skupina Glatthorn tvoří poměrně jasně ohraničené pohoří, které je od Damülser Berge odděleno hluboce zaříznutým údolím Unterdamülser Furka. Z Rýnského údolí do Bregenzského lesa vykrajují nápadná údolí vodní toky Schwarzach, Dornbirner Ach, Frödisch a Frutz, dalšími toky výrazněji utvářejícími krajinu Západního Bregenzského lesa jsou Mellenbach a také Ladritschbach v údolí Großes Walsertal. Mezi dvě výrazná horská jezera v této oblasti patří Staufensee a Sünser See.
Východní Bregenzský les se skládá ze čtyř různě dlouhých horských pásem (Mittagsfluh, Bizauer Hirschberggruppe, Hinteregger Grat a Winterstaudenkamm), probíhajících paralelně od západu k východu, oddělených od sebe říčkami Weißenbach, Bizauer Bach a Grebenbach, které všechny tečou západním směrem a vlévají se do hlavní řeky celého pohoří - Bregenzer Ach.[6]
Vrcholové výšky stoupají v Bregenzském lese od severozápadu k jihovýchodu. Krajině dominují střední hornatá pohoří pokrytá loukami a lesy, vysokohorský charakter má pouze nejzazší jižní okraj Bregenzského lesa, na přechodu do Lechquellengebirge.
Ochrana přírody
Vzhledem k odlehlosti některých oblastí se v pohoří nachází mnoho přírodních rezervací.
Část podskupiny Walserkamm a celou podskupinu Glatthorngruppe tvoří Biosférický park Großes Walsertal.
V pohoří Bregenzský les se nachází celkem devět oblastí Natura 2000. Jmenovitě se jedná o soutěsku Bregenzerachschlucht, vřesoviště Fohramoos, oblasti Unter Stellerhöhe a Unter der Winterstaude, Unterargenstein, soutěsku Üble Schlucht a oblasti Übersaxen-Satteins, Walsbächle a Torfriedbach.
Největší přírodní rezervace podle vorarlberského zemského práva, Hohe Kugel - Hoher Freschen - Mellental, se celá nachází na území Bregenzského lesa, stejně jako menší přírodní rezervace Farnacher Moos, Auer Ried, Amatlina-Vita, Gasserplatz a Bludescher Magerwiesen. Mezi další chráněná území patří Haslach-Breitenberg, Klien a Montiola.[7]
Rozvoj a osídlení
Na sever a západ od průsmyku Losenpass leží síť osad, které tvoří obce Buch, Bildstein, Alberschwende a Schwarzenberg. Ve zbytku Bregenzského lesa se osídlení ve vysokých polohách soustředí na jeho západní a jižní okraj. Na svazích Rýnského údolí se nachází jednotlivé, od sebe poměrně vzdálené vesničky a vesnice, jako např. Oberfallenberg, Watzenegg, Kehlegg, Emsreute, Fraxern, Viktorsberg, Dafins, Batschuns a Furx, z nichž většina je přístupná z Rýnského údolí snadno sjízdnými cestami. Horské obce v údolích Walgau a Großes Walsertal se nacházejí na jižních svazích podskupiny Walserkamm. Pouze walserské vesnice Ebnit a Laterns se nacházejí v údolích zcela uvnitř Bregenzského lesa. Většina horských oblastí pohoří je zalesněna nebo je využívána jako alpy - horské louky pro chov dobytka.
V Bregenzském lese se nachází čtyři kabinové lanovky pro veřejnost. Vedou na hory Karren, Schnifisberg, z města Mellau na chatu Alpe Roßstelle a odtud dále do chaty Wannen-Alpe. Velice oblíbená je pak lanovka z města Bezau na chatu Baumgarten-Alpe.[8]
Turismus
V Bregenzském lese se nacházejí následující horské chaty:[9][10]
Název | Výchozí bod | Doba chůze z výchozího bodu | Výška (m n. m.) | Postele | Matrace na zemi | Přespání v zimě | V provozu |
---|---|---|---|---|---|---|---|
Freschenhaus | Bad Laterns | 2:15 | 1846 | 30 | 20 | 18 matrací na zemi | Od v poloviny června do poloviny října. |
Gerachhaus | Dünserberg | 0:45 | 1550 | 10 | 2 | – | |
Hochälpelehütte | Schwarzenberg | 1:45 | 1460 | – | 16 | Pouze nouzové přespání | Od června do října. |
Emser Hütte | Ebnit | 0:30 | 1298 | – | 25 | – | |
Bregenzer Hütte | Bödele | 1:30 | 1290 | 8 | 3 | – | |
Lustenauer Hütte | Bödele | 1:00 | 1250 | – | 16 | – | Od poloviny května do poloviny listopadu a v zimě od Vánoc do Velikonoc. |
Götzner Haus | Götzis | 2:00 | 1140 | 26 | – | – |
Jen málokteré z nich nabízejí možnost přenocování. Tento fakt je zapříčiněn tím, že většina horských túr je kratších než půl dne a lidé většinou chodí jen na otočku na chatu a poté se vrací zpět do údolí. Údolí zde nejsou hluboká a tudíž nevzniká mezi vrcholy a výchozími body velké převýšení.
Dálkové turistické trasy
Evropské dálkové trasy E4 a E5 vedou po stejné trase v severní části Bregenzského lesa přes hory Brüggelekopf a Schneiderkopf. Alpská varianta trasy E4, která je totožná se Severoalpskou stezkou (rakouská dálková turistická trasa 01), vede z Damüls přes Portla Fürkele, Freschenhaus, Hohen Freschen, Mörzelspitze, Weißenfluh-Alpe, Bregenzer Hütte, Lustenauer Hütte a Bödele k hoře Brüggelekopf, kde se spojuje se standardní variantou trasy E4 a prochází tak celým západním Bregenzským lesem.
Také červená trasa mezinárodní turistické sítě Via Alpina se svými etapami R54 a R55 prochází Bregenzským lesem na jeho na jižním okraji, kde křižuje údolí Großes Walsertal na úpatí Glatthorngruppe a Walserkamm.[8]
Zajištěné cesty
Geologická stavba a raliéf krajiny není přímo ideální pro zajištěné cesty (klettersteigy). Přesto jich zde několik zajímavých nalezneme:
- Binnelgrat – obt. A/B, (severní hřeben) na vrchol Hoher Freschen (2 004 m)
- Valüragrat – obt. A/B, (západní hrana) na vrchol Hoher Freschen
- Bocksberg-Überschreitung – obt. B, na vrchol Bocksberg (1 461 m)
- Kugelsteig na hoře Hohe Kugel (1645 m)
- Klettersteig Franz ´Francesco´ Tarmann – obt. D, ve stěně Hängender Stein
- Via Kapf – obt. D/E, moderní via ferrata vedoucí na vrchol Kapf (1 153 m)
- Via Kessi – obt. D/E, moderní via ferrata vedoucí na vrchol Kapf (1 153 m)
- Via Örfla – obt. D, dvouhodinová obtížná cesta roklí Örflaschlucht
Zimní sporty
V Bregenzském jsou tři lyžařské areály s více než 20 kilometry sjezdovek: Damüls-Mellau-Faschina, Bödele a Laterns-Gapfohl. Kromě těchto velkých areálů se v pohoří nachází něco kolem deseti menších vleků.
Literatura
- Dieter Seibert: Alpenvereinsführer Bregenzerwald- und Lechquellengebirge alpin. Bergverlag Rother, Mnichov 2008, ISBN 978-3-7633-1095-1 (německy)
- Rother Wanderführer Bregenzerwald, ISBN 3-7633-4088-2, Bergverlag Rudolf Rother, Mnichov (německy)
- Rother Wanderführer Bodensee bis Rätikon, ISBN 3-7633-4197-8, Bergverlag Rudolf Rother, Mnichov (německy)
- Rother Wanderführer Brandnertal mit Großem Walsertal und Klostertal, ISBN 3-7633-4035-1, Bergverlag Rudolf Rother, Mnichov (německy)
- Wandern kompakt Bregenzer Wald, ISBN 3-7654-3957-6, Bruckmann Verlag GmbH, Mnichov (německy)
Reference
- ↑ a b c d MARAZZI, Sergio. Atlante orografico delle Alpi : SOIUSA : suddivisione orografica internazionale unificata del Sistema Alpino. Pavone Canavese (TO): Priuli & Verlucca 416 p. s. Dostupné online. ISBN 88-8068-273-3, ISBN 978-88-8068-273-8. OCLC 799198341
- ↑ GÜNTER STUMMER A LUKAS PLAN. HANDBUCH zum Österreichischen Höhlenverzeichnis inklusive bayerischer Alpenraum. hoehle.org [online]. Verband Österreichischer Höhlenforscher, 2002 [cit. 2021-11-29]. Dostupné online.
- ↑ Berg vierundachtzig ('84). München: Rother 224 Seiten s. Dostupné online. ISBN 3-7633-8041-8, ISBN 978-3-7633-8041-1. OCLC 631330658
- ↑ a b FLAIG, Walther. Bregenzerwaldgebirge e. Führer für Täler, Hütten u. Berge. 1. Aufl. vyd. München: [s.n.] 384 S s. Dostupné online. ISBN 978-3-7633-1203-0, ISBN 3-7633-1203-X. OCLC 74425209
- ↑ FRIEBE, J. Georg. Zur Geologie Vorarlbergs – eine Einführung unter besonderer Berücksichtigung verkarstungsfähiger Gesteine. www.zobodat.at [online]. inatura, Dornbirn, 2004 [cit. 2021-12-14]. Dostupné online.
- ↑ Vorarlberg Atlas4. vogis.cnv.at [online]. [cit. 2021-12-14]. Dostupné online.
- ↑ Vorarlberg Atlas4. vogis.cnv.at [online]. [cit. 2021-12-16]. Dostupné online.
- ↑ a b Vorarlberg Atlas4. vogis.cnv.at [online]. [cit. 2021-12-16]. Dostupné online.
- ↑ Wayback Machine. web.archive.org [online]. 2016-11-01 [cit. 2021-12-20]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2016-11-01.
- ↑ NF Hütten in Vorarlberg. web.archive.org [online]. 2016-11-01 [cit. 2021-12-20]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2016-11-01.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Bregenzský les na Wikimedia Commons
- Oficiální stránky oblasti Bregenzerwald – německy
Média použitá na této stránce
Autor: Michael Schmid, Licence: CC BY-SA 2.0 at
Großglockner seen from the southwest. The Großglockner (3.797 m), the highest peak of Austria, is the highest peak in the image, pyramid-shaped, right of the center. Left of it, the more elongated and mostly snow-free mountain is the Glocknerwand (3.722 m) with its left pillar Hofmannspitze. The Romariswandkopf (3.511 m) is the peak of the rock wall (Romariswand) in the left part of the image. The pyramid-shaped peak in front of the Großglockner is the Zollspitze (3.024 m).
The glacier in front of the Großglockner is the Teischnitzkees, that behind and right of the Romariswand is the Fruschnitzkees.
Autor: Reinhard Müller, Licence: CC BY-SA 4.0
This media shows the nature reserve in Vorarlberg with the ID 8002.
Autor: Elop, Relief: maps-for-free, Licence: CC BY-SA 3.0
Relief des Bregenzerwaldgebirges und des Lechquellengebirges (S); mit im Ausschnitt auch der Westflügel der Allgäuer Alpen mit den Allgäuer Nagelfluh-Schichtkämmen (NO).
Verwaltungsgrenzen
Die Verwaltungsgrewnzen sind hierarchisch jeweils im Faktor 1,4 bzw. 0,7 zueinander strukturiert:
- Staatsgrenzen, z. B. am Bodensee (links oben) zwischen Lindau und Bregenz, in der Dicke 0,8 px
- Grenzen zwischen deutschen Bundesländern, z. B. die Grenze Bayerns zu Baden-Württemberg westlich und nördlich von Lindau, in 0,56 px
- Grenzen zwischen Regierungsbezirken in D, Kantonen in CH (Westen) und Ländern in A (Grenze zwischen Vorarlberg und Tirol im östlichen Süden) in 0,4 px
- Kreisgrenzen in D und Bezirksgrenzen in A (in Bodenseenähe z. B. zwischen Bregenz und Dornbirn) in 0,28 px
Städte und Gemeinden
Kreisstädte und kreisfreie Städte in D sowie Bezirkshauptstädte in A und Kantonshauptstädte in CH sind unterstrichen. Die Gemeinden sind je nach Verdreifachung der Einwohnerzahlen im Faktor 1,25 bzw. 0,8 strukturiert, siehe z. B.:
- Lindau, Bregenz sowie, an der Iller, Sonthofen, haben mehr als 15.000 Einwohner und Schriftgröße 2,5 (und sind als Kreisstädte unterstrichen)
- Oberstdorf im Osten und südlich von Sonthofen hat mehr als 5.000 Einwohner und Schriftgröße 2
- Fischen zwischen Oberstdorf und Sonthofen hat mehr als 1.500 Einwohner und Schriftgröße 1,6
Die Einwohnerzahlen beziehen sich dabei auf geschlossene Besiedlungen, nicht auf nominelle Verwaltungsgemeinschaften.
Naturräume
Alpenrandgrenze und Naturraumhauptgrenzen nach Hansjörg Dongus 1991/1993 (Blatt 187 Lindau) in Grün; "landläufige" Gebirgsgruppengrenzen (AVE und SOIUSA), die von Naturraumgrenzen abweichen, sind gestrichelt eingezeichnet.
Die grünen Zahlen stehen für (vgl. Naturräumliche Feingliederung nach Hormann und Dongus):
- 91...: Teile der Östlichen Zentralalpen
- 931 Allgäuer Kalkalpen (auf Blatt 187 Lindau noch Nr. 930)
- 932 Lechtaler Alpen
- 940 Vorarlberger und Westallgäuer Flyschalpen
- 950 Vorarlberg-Allgäuer Quintner- und Schrattenkalkgewölbe
- 960 Allgäuer Nagelfluh-Schichtkämme
Berghöhen
Die eingezeichneten Berghöhen sind die von (nach Höhe absteigend; nachgestellte Naturraumnummern nach Dongus, vgl. naturräumliche Feingliederung nach Hormann und Dongus):
- 2912: Pfunspitzen, Verwall
- 2836: Hochkarspitze, Verwall
- 2809: Valluga, 932.3
- 2769: Vallesinspitze, 932.3
- 2753: Untere Wildgrubenspitze, Lechquellengebirge
- 2704: Rote Wand, Lechquellengebirge
- 2679: Spuller Schafberg, Lechquellengebirge
- 2665: Wasenspitze, Lechquellengebirge
- 2651: Hohes Licht, 931.4 (Blatt Lindau: 930.2, nachträglich korrigiert)
- 2649: Braunarlspitze, Lechquellengebirge
- 2643: Zimba, Vandanser Steinwand, Zimba-Gruppe, Rätikon
- 2599: Biberkopf, 931.4 (Blatt Lindau: 930.2, nachträglich korrigiert)
- 2573: (Westlicher) Johanneskopf, Lechquellengebirge
- 2542: Mohnenfluh, Lechquellengebirge
- 2539: Pöngertlekopf (und südöstlich davon Pfaffeneck), Lechquellengebirge
- 2533: Großer Widderstein, 931.1 (Blatt Lindau: 930.1, nachträglich korrigiert)
- 2494: Schwarzer Kranz, 932
- 2472: Hohe Rappenspitze, 932
- 2416: Karhorn, Lechquellengebirge
- 2413: Formarin-Schafberg, Lechquellengebirge
- 2403: Zitterklapfen, 931.1 (Blatt Lindau: 930.1, nachträglich korrigiert) bzw. Lechquellengebirge
- 2401: Fundelkopf, Fundelkopf-Gruppe, Rätikon
- 2397: Hochkünzelspitze, 931.1 (Blatt Lindau: 930.1, nachträglich korrigiert) bzw. Lechquellengebirge
- 2387: Elferkopf, 931.1 (Blatt Lindau: 930.1, nachträglich korrigiert)
- 2329: Fensterlewand, Lechquellengebirge
- 2286: Ochsenkopf, Galina-Gruppe, Rätikon
- 2230: Hoher Ifen, 950.2
- 2211: Gamsfreiheit, Lechquellengebirge
- 2198: Galinakopf, Galina-Gruppe, Rätikon
- 2177: Alpgundkopf, 931.1 (Blatt Lindau: 930.1, nachträglich korrigiert)
- 2135: Üntschenspitze, 940.11
- 2133: Glatthorn, 940.12
- 2123: Kuegrat, Drei-Schwestern-Kette, Rätikon
- 2107: Zafershorn, 940.12
- 2095: Dalmülser Mittagsspitze, 950.4
- 2090: Diedamskopf, 950.3
- 2089: Itonskopf, Verwall
- 2081: Breithorn, Lechquellengebirge
- 2044: Kanisfluh, 950.4
- 2037: Fellhorn, 940.10
- 2004: Hoher Freschen, 950.6
- 2001: Tälispitze (Walserkamm), 940.12
- 1979: Hoher Fraßen, Lechquellengebirge
- 1949: Pfrondhorn, 940.12
- 1877: Winterstaude, 950.5
- 1834: Hochgrat, 960.1
- 1834: Hirschberg, 950.5
- 1830: Mörzelspitze (und, unmittelbar nordöstlich, Leuenkopf, 950.6
- 1821: Rindalphorn, 960.1
- 1793: Hoher Kasten, Alpsteingruppe
- 1791: Himmelschrofen, von 931.4 (Blatt Lindau: 930.2, nachträglich korrigiert) nachträglich zu 931.3 (nachträglich geschaffene Einheit)
- 1787: Riedberger Horn, 940.00
- 1746: Siplinger Kopf, 960.2
- 1702: Luguntenkopf, 950.5
- 1679: Besler, 950.1
- 1656: Vorderhörnle, 940.6
- 1645: Feuerstätterkopf, 940.01
- 1637: Mittagsfluh, 950.3
- 1616: Rangiswanger Horn, 940.00
- 1566: Hochhäderich, 960.1
- 1537: Koppachstein, 960.2
- 1532: Schöner Mann, 950.6
- 1491: Eckhalde (Muttner Höhe), 960.00
- 1489: Immenstädter Horn, 960.00
- 1463: Hochälpele, 940.03
- 1451: Mittagberg, 960.1
- 1391: Fluh, 960.01
- 1367: Weißenfluh, 950.6
- 1328: Hittisberg, 960.3
- 1316: Gopf, 950.5
- 1254: Salmeser Höhe, 022'.3
- 1244: Hauchenberg, 022'.2
- 1198: Geißkopf|, 940.03
- 1182: Brüggelekopf, 940.03
- 1126: Ochsenberg, 022*.3 (aber auf Kamm von 022*.2)
- 1123: Anhöhe bei St. Anton, Gäbris-Schichtkämme
- 1115: Rottachberg, 024'.0
- 1095: Hirschberg, 020'.0
- 1095: Stangstattkopf, 960.4
- 1066: Riedholzer Kugel, 022*.0
- 1062: Pfänder, 020'.0
- 1042: Staufner Berg, 021'.7 (aber auf Kamm von 022'.3)
- 1041: Sulzberg, 021'.2
- 1035: Kühberg, 022'.4
- 998: Kapf, 021'.7 (aber auf Kamm von 022'.3)
- 994: Rotenberg, 021'.5
- 971: Schneiderkopf, 021'.1
- 921: Balzerberg, 021'.08 (aber auf dem Kamm von 022'.0)
- 919: Laubenberg, 022*.0
Gewässerhöhen
Von den Fließgewässern sind die wichtigsten beschriftet, die Standgewässer können über ihre Höhe über dem Meeresspiegel identifiziert werden. Ferner sind ein paar Mündungshöhen eingezeichnet:
- (2047): Rappensee, 931.4 (Blatt Lindau: 930.2, nachträglich korrigiert)
- (1826): Spullersee, Lechquellengebirge
- (1793): Formarinsee, Lechquellengebirge
- (1573): Zusammenfluss von Spullerbach und Formarinbach zum Lech, Lechquellengebirge
- (1165): Vilsalpsee, 930.04
- (1124): Haldensee, 930.04
- (973): Eibsee, 930.250 (Nordwesten von 933)
- (783): Zusammenfluss von Breitach, Stillach und Trettach zur Iller, 901.00
- (724): Großer Alpsee, 022'.5
- (703): Niedersonthofener See, 035.04
- (574): Mündung der Alfenz in die Ill, Illtal zwischen Rätikon und Lechquellengebirge
- (429): Mündung der Ill| in den Rhein, Rheintal
- (395): Bodensee, 030.000
Wasserscheiden
Die wichtigsten Wasserscheiden sind in Hellblau und gestrichelt eingezeichnet; sie sind jeweils im Faktor 1,4 bzw. 0,7 strukturiert:
- Die europäische Hauptwasserscheide zwischen Nordsee und Mittelmeer bzw. zwischen Rhein und Donau, z. B. im Nordosten, am Alpenrand östlich von Oberstaufen, ist 0,3 px breit.
- Wasserscheiden zwischen Hauptflüssen, z. B. zwischen Iller und Lech an der südlich des äußersten Ostens, haben 0,21 px.
- Weniger wichtigere Wasserscheiden, z. B. zwischen Argen und Schussen (am Bodensee im äußersten Nordwesten beginnend), haben 0,15 px.
Autor: böhringer friedrich, Licence: CC BY-SA 2.5
Blick vom Holdamoos auf die Kanisfluh in Au (Vorarlberg).
Autor: böhringer friedrich, Licence: CC BY-SA 2.5
Vorsäss, Maisäss Schönenbach bei Bizau im Bregenzerwald im Vordergrund die Subersach der Sevisschrofen 1659m, im Hintergrund Hehle Kopf 2058m und Pellinger Köpfle 1994m
Autor: böhringer friedrich, Licence: CC BY-SA 2.5
Damülser Mittagsspitze 2095m Blick von der Damülser Kirche.
Autor:
- Hauptkarte: Pechristener
- Austria location map.svg : NordNordWest, Lencer
Übersichtskarte des Bregenzerwaldgebirges.
Autor: Reinhard Müller, Licence: CC BY-SA 4.0
Blick von Oberdamüls auf die Damülser Mittagsspitze
Autor: Reinhard Müller, Licence: CC BY-SA 4.0
Blick von Brederis auf die Bergdörfer Fraxern, Viktorsberg und Dafins am Westhang des Bregenzerwaldgebirges
Autor: ANKAWÜ, Licence: CC BY-SA 4.0
Österreich (A) - Vorarlberg (V) - Bregenzerwaldgebirge - Freschenhaus
Autor: Ramessos, Licence: CC BY-SA 4.0
On the way to mountain Hoher Freschen, Austria
Autor: böhringer friedrich, Licence: CC BY-SA 2.5
Panorama aus mehreren Vertikalbilder: Blick vom 2510m hohen Wannenkopf auf die Damülser Mittagsspitze, die Gipfelbahn und den Skitunnel der die beiden Skigebiete Damüls, Mellau verbindet.
Autor: User Melancholie on de.wikipedia, Licence: CC BY-SA 3.0
Karte: Bregenzerwald (Skizze) region of Bregenzerwald in Austria.
(Modifiziertes Wikipedia-Bild "de:Bild:Karte_oestereich_bregenz.png")
- 05:54, 16. Jan 2005 Melancholie 290 x 150 (9602 Byte)
Autor: Reinhard Müller, Licence: CC BY-SA 4.0
Blick vom Portla Fürkele auf das Furkajoch
Autor: böhringer friedrich, Licence: CC BY-SA 2.5
Blick vom Fusse des Zafernhornes in Fontanella - Faschina auf den höchsten Berg des Bregenzerwaldgebirges, dem Glatthorn.
Autor: Herbert Bader, Licence: CC BY 3.0
Krumbach in der Bildmitte, darunter die L4 durch Zwing in Richtung Weißachbrücke und Doren. Links von Krumbach die aufgestaute Bolgenach, darüber am Horizont die Winterstaude.