Carol W. Greiderová
Carol W. Greider | |
---|---|
(c) Keith Weller/Johns Hopkins University School of Medicine, CC BY-SA 4.0 | |
Narození | 15. dubna 1961 (63 let) San Diego |
Alma mater | Kalifornská univerzita v Berkeley Kalifornská univerzita v Santa Barbaře |
Pracoviště | Univerzita Johnse Hopkinse (od 1997) Kalifornská univerzita v Santa Cruz (od 2020) Lékařská škola Johnse Hopkinse Cold Spring Harbor Laboratory |
Obory | molekulární biologie, biologie a genetika |
Ocenění | Mezinárodní cena Gairdnerovy nadace (1998) Rosenstielová cena (1998) Richard Lounsbery Award (2003) Cena Alberta Laskera za základní lékařský výzkum (2006) Cena Louisy Grossové Horwitzové (2007) … více na Wikidatech |
Manžel(ka) | Nathaniel C. Comfort (1993–2011) |
Děti | 2 |
Web | greiderlab |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Carolyn Widney Greiderová, nepřechýleně Greider (* 15. dubna 1961 San Diego, Kalifornie) je americká molekulární bioložka, od roku 2020 působí jako zasloužilá profesorka na katedře molekulární, buněčné a vývojové biologie na Kalifornské univerzitě v Santa Cruz.
V roce 1984, kdy působila jako postgraduální studentka Elizabeth Blackburnové na Kalifornské univerzitě v Berkeley, objevila enzym telomerázu a dále vedla výzkum zabývající se její strukturou.[1]
V roce 2009 byla oceněna spolu s Blackburnovou a Jackem W. Szostakem Nobelovou cenou za fyziologii a lékařství za jejich objev, že telomery jsou chráněny před nadměrným zkracováním díky telomeráze.
Během své kariéry se Greiderová věnovala biochemii telomerázy, funkci telomer a jejich roli při udržování stability genomu, prevenci rakoviny a modulaci senescence a stárnutí. Jednou z oblastí jejího současného zájmu je studium degenerativních lidských onemocnění způsobených krátkými telomerami.[2]
Dětství a mládí
Greiderová se narodila v San Diegu v Kalifornii. Její otec Kenneth Greider byl profesorem fyziky na Kalifornské univerzitě. Ze San Diega se rodina přestěhovala do Davisu v Kalifornii, kde Carol prožila mnoho let a v roce 1979 zde absolvovala střední školu. Zásluhy za rozhodnutí věnovat se vědě přičítá svým rodičům. V roce 1983 získala bakalářský titul z biologie na College of Creative Studies na Kalifornské univerzitě v Santa Barbaře. V té době také pracovala jako studentka na univerzitě v Göttingenu.[3]
Greiderová je dyslektička a domnívá se, že díky dyslexii se naučila respektovat odlišnosti a činit netradiční rozhodnutí, jako když se rozhodla pracovat s neobvyklým organismem Tetrahymenou. Zpočátku měla potíže dostat se na postgraduální studium, protože díky dyslexii měla špatné výsledky z přijímacích testů. Přihlásila se na postgraduální studium na třináct různých škol, ale nabídku dostala pouze ze dvou, z Kalifornského technologického institutu a Kalifornské univerzity v Berkeley. Vybrala si Berkeley, kde mohla pracovat s Elizabeth Blackburnovou a kde později spolu objevily telomerázu.[4]
Objevení telomerázy
Greiderová nastoupila do laboratoře pod vedením Elizabeth Blackburnové v dubnu 1984 a hledala enzym, o němž se předpokládalo, že přidává na konce chromozomů další báze DNA. Bez přidání těchto dodatečných bází se chromozomy během replikace DNA zkracují, což nakonec vede k poškození chromozomů a jejich stárnutí nebo k rakovinotvorné fúzi chromozomů. Blackburnová a Greiderová hledali enzym v modelovém organismu Tetrahymena thermophila, což je sladkovodní prvok s velkým počtem telomer.[5]
Greiderová s Blackburnovou zjistili, že za přidávání DNA do telomer je zodpovědný enzym telomeráza. Své výsledky publikovaly v prosinci 1985 v časopise Cell.[6] Enzym, původně nazývaný „telomerová terminální transferáza“, je nyní známý jako telomeráza. Telomeráza obnovuje konce chromozomů a určuje tak délku života buněk. Greiderová získala v roce 1987 na Kalifornské univerzitě v Berkeley doktorát z molekulární biologie.[7]
Vědecká kariéra
Po obhájení doktorátu získala Greiderová stipendium na výzkum v laboratoři v Cold Spring Harbor na Long Island, ve státě New York. Tam pokračovala ve výzkumu telomerázy, charakterizovala genetické prvky enzymu a dále objasňovala jeho buněčné funkce. V polovině 90. let se její výzkum stále více zaměřoval na délku telomer. Telomery se skládají z opakujících se segmentů DNA a při každém dělení buňky dochází ke ztrátě několika těchto segmentů. Když se telomery zkrátí na určitou délku, dojde k buněčné smrti. Telomery tedy hrají důležitou roli při určování délky života buněk.
U některých typů rakoviny je však regulace délky života buněk pomocí telomer nefunkční, telomeráza je v nádorových buňkách trvale aktivována a umožňuje jim obejít buněčné stárnutí a pokračovat v růstu jako nesmrtelné buňky. Greiderová zjistila, že inhibice aktivity telomerázy v nádorových buňkách zabraňuje přežívání buněk, a tím zpomaluje růst nádorů. Tento výzkum vedl k následnému zviditelnění telomerázy jako možného cíle pro vývoj léků proti rakovině. Na počátku roku 2000 Greiderová pokračovala ve zkoumání role telomer a telomerázy při vzniku rakoviny. Studovala také vliv zkracování telomer na stárnutí a nemoci související s věkem.[8]
V roce 1997 Greiderová nastoupila jako docentka molekulární biologie a genetiky na lékařskou fakultu Univerzity Johnse Hopkinse v Baltimoru ve státě Maryland, kde se v roce 1999 stala řádnou profesorkou a v roce 2001 profesorkou onkologie. V roce 2003 se stala vedoucí oddělení molekulární biologie a genetiky na univerzitě.[8][9]
Greiderová, Blackburnová a Szostak se v roce 2006 podělili o Cenu Alberta Laskera za základní lékařský výzkum za práci na telomerách a v roce 2009 společně obdrželi za výzkum a přínos k poznání telomer a enzymu telomerázy Nobelovu cenu za fyziologii a lékařství.[10]
V roce 2020 Greiderová přešla na Kalifornskou univerzitu v Santa Cruz jako zasloužilá profesorka molekulární, buněčné a vývojové biologie.[2] Její laboratoř zaměstnává studenty i postdoktorandy, kteří dále zkoumají biologii telomer a jejich souvislost s nemocemi. Používají různé nástroje včetně kvasinek, myší a biochemie, aby dále prozkoumali postupné zkracování telomer.[11]
Osobní život
Greiderová se v roce 1993 provdala za kolegu akademika Nathaniela C. Comforta. Mají spolu dvě děti. V roce 2011 se rozvedli.[12]
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Carol W. Greider na anglické Wikipedii.
- ↑ Blackburn, Greider, and Szostak share Nobel [online]. Dolan DNA Learning Center [cit. 2009-10-05]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-10-22.
- ↑ a b STEPHENS, Tim. Eminent biologist Carol Greider to join UC Santa Cruz faculty. UC Santa Cruz News [online]. [cit. 2023-10-06]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ÖFFENTLICHKEITSARBEIT, Georg-August-Universität Göttingen-. Presseinformationen - Georg-August-Universität Göttingen. Georg-August Universität Göttingen [online]. [cit. 2023-10-05]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Carol Greider, Ph.D., Director of Molecular Biology & Genetics at Johns Hopkins University. Yale Dyslexia [online]. [cit. 2023-10-05]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ NUZZO, Regina. Biography of Carol W. Greider. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 2005-06-07, roč. 102, čís. 23, s. 8077–8079. PMID: 15928079 PMCID: PMC1149435. Dostupné online [cit. 2023-10-06]. ISSN 0027-8424. DOI 10.1073/pnas.0503019102. PMID 15928079.
- ↑ GREIDER, C. W.; BLACKBURN, E. H. Identification of a specific telomere terminal transferase activity in Tetrahymena extracts. Cell. 1985-12, roč. 43, čís. 2 Pt 1, s. 405–413. PMID: 3907856. Dostupné online [cit. 2023-10-06]. ISSN 0092-8674. DOI 10.1016/0092-8674(85)90170-9. PMID 3907856.
- ↑ The Nobel Prize in Physiology or Medicine 2009. NobelPrize.org [online]. [cit. 2023-10-06]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Carol W. Greider | Biography, Nobel Prize, & Facts | Britannica. www.britannica.com [online]. [cit. 2023-10-06]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Carol Greider [online]. Johns Hopkins Medicine [cit. 2011-06-09]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-07-19.
- ↑ "Telomere" Expert Carol Greider Shares 2009 Nobel Prize in Physiology or Medicine - 10/05/2009. www.hopkinsmedicine.org [online]. [cit. 2023-10-06]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GreiderLab | UC Santa Cruz MCDB. www.greiderlab.org [online]. [cit. 2023-10-06]. Dostupné online.
- ↑ ‘Having it all’ plus ‘doing it all’ [online]. [cit. 2023-10-06]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2015-02-20.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Carol W. Greider na Wikimedia Commons
- (anglicky) Nobel Prize information
- (anglicky) university biography
Média použitá na této stránce
© Prolineserver 2010, Wikipedia/Wikimedia Commons (cc-by-sa-3.0)
Nobel Prize in Physiology or Medicine 2009, press conference with the laureates: Carol W. Greider, Elizabeth Blackburn, and Jack W. Szostak.
(c) Keith Weller/Johns Hopkins University School of Medicine, CC BY-SA 4.0
Dr. Carol Greider (born April 15, 1961) is currently a molecular biologist at the Johns Hopkins University. She was awarded the 2009 Nobel Prize in Physiology or Medicine, along with Elizabeth Blackburn and Jack W. Szostak for their discovery that telomeres are protected from progressive shortening by the enzyme telomerase. Modified to reduce the vignetting in the corners