Charles de Gaulle (R91)
![]() Charles de Gaulle (R91) | |
Základní údaje | |
---|---|
Typ | letadlová loď |
Číslo trupu | R91 |
Uživatelé | ![]() |
Objednána | 3. února 1986 |
Zahájení stavby | 14. dubna 1989 |
Spuštěna na vodu | 7. května 1994 |
Uvedena do služby | 18. května 2001 |
Osud | aktivní (2022) |
Cena | 3 000 000 000 € |
Takticko-technická data | |
Výtlak | 38 000 t[1] |
Délka | 261,5 m |
Šířka | 31,5 m (vodoryska) 64,4 m (celkem) |
Ponor | 9,43 m |
Pohon | 2 jaderné reaktory (2×150 MW) 2 parní turbíny (2×60 MW) 4 turbogenerátory (2×4 MW) |
Rychlost | 27 uzlů (50 km/h) |
Posádka | 1 950 důstojníků, námořníků a členů leteckého personálu |
Výzbroj | 4× Sylver (8hl.)
2× Sadral (6hl.)
|
Elektronika | Thomson-CSF DRBJ 11 B Thomson DRBV 26D Jupiter Thomson-CSF DRBV 15D Sea Tiger Mk 2 2 Racal 1229 Thomson-CSF Arabel výstražný protitorpédový systém SLAT |
Letadla | 30-40: Dassault Rafale Grumman E-2 Hawkeye NHIndustries NH90 Eurocopter AS565 Panther Eurocopter AS365 Dauphin |
Charles de Gaulle (R91) je francouzská letadlová loď s jaderným pohonem. Je jedinou lodí své třídy. Ve francouzském loďstvu slouží od roku 2001 a je jeho vlajkovou lodí. Byla pojmenována na počest francouzského prezidenta Charlese de Gaulla. Po vyřazení letadlové lodi Foch v roce 2000 zůstává prozatím jedinou francouzskou letadlovou lodí. Je první francouzskou hladinovou lodí s jaderným pohonem a jedinou letadlovou lodí s jaderným pohonem postavenou mimo území USA.
Ve službě měla Charles de Gaulle doplnit ještě druhá francouzská letadlová loď, tentokrát s konvenčním pohonem, označovaná jako Porte-Avions 2 či PA2. Původně byla vyvíjena společně s Velkou Británií, prezident Nicolas Sarkozy však v roce 2008 spolupráci ukončil.[2] Později byl projekt zrušen.
Stavba
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f4/FS_Charles_De_Gaulle%27s_Rafales%2C_Super-Etendards_and_Hawkeye.jpg/220px-FS_Charles_De_Gaulle%27s_Rafales%2C_Super-Etendards_and_Hawkeye.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/02/FS_CDG_aster.jpg/220px-FS_CDG_aster.jpg)
Loď byla postavena francouzskou loděnicí DCN v Brestu. Stavba lodi byla zahájena v roce 1989. V květnu 1994 byl trup spuštěn na vodu a v roce 2000 letadlová loď zahájila zkoušky. Do operační služby byla zařazena v dubnu 2001.[1]
Konstrukce
Charles De Gaulle je vybaven úhlovou letovou palubou. Na pravoboku je mohutný velitelský ostrov. Na přídi se nachází americký katapult typu C13.
K obraně proti nepřátelským letounům a protilodní střelám slouží systém SAAM vyvinutý konsorciem Eurosam. Systém využívá protiletadlových řízených střel Aster 15 s dosahem 30 km. Ty jsou odpalovány ze čtyř osminásobných vertikálních vypouštěcích sil Sylver A43. Na palubě jsou rovněž dvě šestinásobná odpalovací zařízení Sadral, využívající řízených střel Mistral s dosahem 4 km. Hlavňovou výzbroj tvoří osm 20mm kanónů Giat 20F2.
Letadlová loď Charles De Gaulle může nést až 40 palubních letounů a vrtulníků. Útočné stroje typu Dassault Super Étendard jsou v současnosti vyřazovány. Hlavní údernou silou lodi tak jsou moderní stíhací a útočné letouny Dassault Rafale M.[3] Letouny včasné výstrahy jsou amerického typu Grumman E-2 Hawkeye. Letecký park doplňují vrtulníky typu Eurocopter AS565 Panther či NHIndustries NH90.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/05/CdG-photo116.jpg/220px-CdG-photo116.jpg)
Pohonný systém tvoří dva tlakovodní reaktory K15, dvě parní turbíny a čtyři turbogenerátory. Nejvyšší rychlost je 27 uzlů.
Služba
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d7/USS_Enterprise_FS_Charles_de_Gaulle.jpg/220px-USS_Enterprise_FS_Charles_de_Gaulle.jpg)
V prosinci 2001 se Charles De Gaulle přesunul do oblasti Perského zálivu, kde se zapojil do operace Trvalá svoboda. Zpět do Toulonu se vrátil v červenci 2002. Při tomto nasazení byly operačně použity palubní letouny Super Étendard a Hawkeye.[1]
Od září 2007 do prosince 2008 loď prošla generální opravou, včetně výměny jaderného paliva a instalace nového velícího a kontrolního systému SYTEX. Lodě také získala schopnost provozovat letouny verze Rafale F3 s řadou nové podvěšené výzbroje.[1]
Dne 24. září 2009 prováděl Charles de Gaulle kalibraci katapultů. Při návratu na loď se v 8:09 srazily dva Rafale M (M-22 a M-25 od 17F) a zřítily se do Středozemního moře asi 30 km od Perpignan. Pilot Yann Beaufils byl zachráněn, ale jeho kolega Françoise Dufolt zůstal v kokpitu svého stroje a zahynul. Jeho tělo bylo nalezeno po šesti dnech v hloubce 700 m.[4]
V únoru 2015 byl Charles de Gaulle vyslán do Perského zálivu, aby se tam zapojil do operací proti Islámskému státu.[5] Po teroristických útocích v Paříži loď vyplula do východního Středomoří k provedení dalších leteckých úderů proti IS,[6] tato operace byla plánována a připravena již předtím než k těmto útokům došlo (původně však měla loď operovat v Perském zálivu).[7] Z paluby Charles de Gaulle operovalo dosud největší letecké křídlo (18× Rafale M, 8× Super Étendard, 2× E-2C Hawkeye a 3-5 vrtulníků). Jednalo se také o poslední bojové nasazení útočných letounů Super Étendard. Operační skupinu okolo letadlové lodě tvořily fregaty Chevalier Paul a La Motte-Picquet, zásobovací tanker Marne a ponorka třídy Rubis. Svaz podporovaly belgická fregata Leopold I, australská fregata HMAS Melbourne a britská fregata HMS St Albans.[8]
Dne 6. července 2016 byl na palubě Charles de Gaulle poprvé testován provoz konvertoplánu Bell Boeing V-22 Osprey.[9] Testována je také kooperace plavidla s bezpilotním technologickým demonstrátorem Dassault nEUROn.[10]
Po vyřazení typu Dassault Super Étendard v červenci 2016 se palubní letecká skupina skládá z 24 letounů Rafale M, dvou E-2C a proměnlivého počtu vrtulníků NH90 Caïman, AS365 Dauphin a Alouette III, zajišťujících podporu a protiponorkovou ochranu.[11] Například během mise Arromanches 3 (poskytující podporu pozemním silám v bitvě o Mosul) na podzim 2016 to bylo po dvou strojích Dauphin a Alouette III, a jeden NH90.[12]
Od září 2016 do února 2018 by loď měla podstoupit generální opravu a modernizaci, která by měla stát 1,3 mld euro.[13]
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku French aircraft carrier Charles de Gaulle (R91) na anglické Wikipedii.
- ↑ ATM časopis, 3/2006, Aeromedia, MK ČR 13347, ISSN 1210-2849
- ↑ Nehody vojenského letectva: září 2009. ATM. Listopad 2009, čís. 11, s. 51. Dostupné online. ISSN 1802-4823.
- ↑ VICTOR, Nancy. February's top stories: UK's £859m Type 26 GCS deal, India's $16bn navy projects [online]. Naval-technology.com, 2015-03-05 [cit. 2015-03-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ French Navy Rafale M Fighter Aircraft Conducted Their First Strikes in Iraq and Syria [online]. Navyrecognition.com, rev. 2015-11-24 [cit. 2015-11-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ LAGRONNE, Sam. Hollande: French Carrier Charles de Gaulle Leaves for Middle East on Thursday. USNI News [online]. 2015-11-16, rev. 2015-11-17 [cit. 2015-11-30]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ French Carrier Strike Group to Deploy to Eastern Mediterranean with Largest Airwing Ever [online]. Navyrecognition.com, rev. 2015-11-16 [cit. 2015-12-01]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-11-22. (anglicky)
- ↑ V-22 Osprey Tilt Rotor Aircraft Tested Aboard French Navy Aircraft Carrier Charles de Gaulle [online]. Navyrecognition.com, rev. 2016-07-09 [cit. 2016-07-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ nEUROn goes naval – UCAV demonstrator flight tested alongside French Navy Aircraft Carrier [online]. Navyrecognition.com, rev. 2016-07-08 [cit. 2016-07-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GROLLEAU, Henri-Pierre. Guarding Their Interests: French Naval Air Power. AirForces Monthly. Prosinec 2016, čís. 345, s. 48–54. (anglicky)
- ↑ ROCHER, Alexis. Mission Arromanches 3 - septembre à décembre 2016 : Le Charles de Gaulle dans la bataille de Mossoul. Le Fana de l'Aviation. Únor 2017, čís. 576, s. 34. (francouzsky)
- ↑ Pourquoi le Charles-de-Gaulle sera inutilisable entre 2016 et 2018 [online]. Le Figaro.fr, 2013-12-02 [cit. 2013-12-04]. Dostupné online. (francouzsky)
Literatura
- ATM časopis, 3/2006, Aeromedia, MK ČR 13347, ISSN 1210-2849
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Charles de Gaulle na Wikimedia Commons
- (anglicky) Charles De Gaulle Nuclear-Powered Aircraft Carrier, France
Média použitá na této stránce
Marine Nationale and French merchant ensign. Used from 1794 to 1814/1815, and from 1848 to present.
Notice that its proportions differ from those of the French civil flag. (ensign : 30:33:37, civil : 1/3,1/3,1/3)
Two French Rafale, two French Super Étendards and an E-2C Hawkeye from the nuclear-powered aircraft carrier Charles de Gaulle (R91) fly in formation above the flight deck of the Nimitz-class aircraft carrier USS John C. Stennis (CVN-74). Stennis, as part of the John C. Stennis Carrier Strike Group, and Charles de Gaulle, the Flagship of Commander, Task Force 473, were operating in the North Arabian Sea. Stennis and Charles de Gaulle are conducting bilateral exercises and supporting multi-national ground forces in Afghanistan.
The U.S. Navy aircraft carrier USS Enterprise (CVN-65, up), the world's first nuclear-powered aircraft carrier, steams alongside the French nuclear-powered aircraft carrier Charles De Gaulle (R 91, bottom). Enterprise and her battle group were on a scheduled deployment in the Mediterranean Sea.
Autor: Jean-Michel Roche, Licence: CC BY-SA 3.0
Le porte-avions Charles de Gaulle, en arrêt technique majeur (IPER), au bassin sud-ouest de la zone industrielle Vauban (2008).
The French aircraft carrier Charles de Gaulle (R91) underway in 2009.