Džamila Stehlíková
MUDr. Džamila Stehlíková | |
---|---|
![]() Džamila Stehlíková (2017) | |
2. ministryně pro lidská práva a národnostní menšiny ČR | |
Ve funkci: 9. ledna 2007 – 23. ledna 2009 | |
Předseda vlády | Mirek Topolánek |
Předchůdce | Petr Mareš (do 2004) |
Nástupce | Michael Kocáb |
Místopředsedkyně Strany zelených | |
Ve funkci: 25. září 2005 [1] – 17. února 2007 [2] | |
2. předsedkyně LES | |
Úřadující | |
Ve funkci od: 24. června 2021 | |
Předchůdce | Martin Bursík |
Místopředsedkyně LES | |
Ve funkci: 25. června 2017 – 24. června 2021 | |
Zastupitelka města Chomutov | |
Ve funkci: 14. listopadu 1998 – 16. října 2010 | |
Stranická příslušnost | |
Členství | SZ (1998–2014) LES (od 2014) |
Rodné jméno | Žämilä Almaskyzy Ordabajeva |
Narození | 6. února 1962 (62 let) Alma-Ata ![]() |
Choť | PhDr. Miloslav Stehlík, CSc. (1988–1997) |
Rodiče | Almas Ordabajev |
Příbuzní | Alissa Ordabajeva (sestra) |
Sídlo | Chomutov |
Alma mater | VŠ lékařská v Moskvě |
Profese | politička, lékařka, pedagožka a vysokoškolská učitelka |
Webová stránka | www.dzamilastehlikova.cz |
Commons | Džamila Stehlíková |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f1/MUDr.D%C5%BEamila_Stehl%C3%ADkov%C3%A1.jpg/220px-MUDr.D%C5%BEamila_Stehl%C3%ADkov%C3%A1.jpg)
Džamila Stehlíková (kazašsky Жәмилә Стеһликова, rozená Ordabajeva; * 6. února 1962 Almaty, Kazachstán) je lékařka, univerzitní pedagožka, blogerka a politička kazašské národnosti[3] žijící od roku 1988 v České republice. V letech 2007 až 2009 byla ministryní pro lidská práva a národnostní menšiny ČR ve druhé Topolánkově vládě a v letech 1998 až 2010 zastupitelka města Chomutov. Byla také místopředsedkyní a členkou Strany zelených, od roku 2017 byla místopředsedkyní a od roku 2021 je předsedkyní LES.
Život a práce
Džamila Stehlíková vystudovala v roce 1985 obor všeobecné lékařství na První vysoké škole lékařské v Moskvě. V letech 1985–1988 pracovala jako vědecká pracovnice a pedagožka na katedře psychiatrie téže univerzity na klinice Sergeje Sergejeviče Korsakova. Od února 1989 do srpna 1992 pracovala jako odborná lékařka-psychiatrička v Nemocnici s poliklinikou v Chomutově. Spolupracovala mj. s MUDr. Josefem Jonášem.
V letech 1992–1997 pracovala jako vědecká pracovnice v Národním centru podpory zdraví v Praze a ve Státním zdravotním ústavu.
V letech 1998–2006 vykonávala soukromou lékařskou praxi v oboru psychiatrie v Chomutově. Dvanáct let byla v Chomutově členkou zastupitelstva. Jako pedagožka působila na Fakultě životního prostředí Univerzity Jana Evangelisty Purkyně v Ústí nad Labem, zabývala se výzkumem vlivu médií na hodnoty a chování obyvatel[zdroj?].
V roce 1988 uzavřela sňatek s klinickým psychologem PhDr. Miloslavem Stehlíkem, CSc. a přestěhovala se do tehdejšího Československa. Československé státní občanství získala 17. února 1992 na přímluvu Václava Havla[4]. Od roku 1997 je rozvedená, má dvě děti.
Od roku 2010 se v Praze soustřeďuje především na soukromou lékařskou praxi v oboru psychiatrie (pomáhá mj. rizikovým pacientům, pacientům závislým na alkoholu a jiných psychoaktivních látkách a v Domě světla pacientům s infekcí HIV/AIDS).
V letech 2009–2014 pracovala na částečný úvazek ve Státním zdravotním ústavu v Praze na pozici Národní manažerky programu HIV/AIDS. Během své praxe napsala desítky lékařských publikací i popularizujících statí, poslední jsou k dispozici v on-line verzi.
V roce 2019 založila pod svým jménem nakladatelství, zaměřené na ruskojazyčnou a ukrajinskou disidentskou literaturu a její české překlady (např. Boris Chersonskij, Igor Pomerancev a další.
Politická činnost
Svou politickou kariéru Džamila Stehlíková zahájila v roce 1998, kdy se stala členkou chomutovského zastupitelstva. Poslední dvě volební období byla městskou radní, od komunálních voleb v roce 2006 do roku 2009 zastupitelkou v Chomutově a předsedkyní Výboru pro národnostní menšiny. V roce 2006 neúspěšně kandidovala v senátorských volbách v obvodu č. 5 – Chomutov (7. místo, 3,67 % hlasů). Vykonávala funkci místopředsedkyně Strany zelených, předsedkyně ústecké krajské organizace SZ a členky republikové rady strany. V letech 1998–2014 byla členkou Strany zelených, ze strany vystoupila na sjezdu 25. ledna 2014.[5]
V roce 2001 založila občanské sdružení Relikty, které se zabývá projektem Paměti Krušnohoří. Jde o mapování osudů starousedlíků české a německé národnosti v příhraničních oblastech na severozápadu Čech.
Dne 9. ledna 2007 se stala ministryní pro oblast lidských práv a menšin. K významným krokům jejího rezortu patří vytvoření Agentury pro sociální začleňování v romských lokalitách a ve spolupráci s Ministerstvem spravedlnosti ČR vytvoření Antidiskriminačního zákona o rovném zacházení a opravných prostředcích ochrany před diskriminací. Mezi jejími návrhy byly však také některé záměry veřejností vnímány kontroverzně. K nim patřil návrh na vytvoření zákona zakazujícího tělesné tresty na dětech.[6] Z funkce sama odstoupila 23. ledna 2009 při hromadné rekonstrukci vlády. Nahradil ji Michael Kocáb.[7]
Po sjezdu Strany zelených v lednu 2014 opustila Džamila Stehlíková stranu. Svoje rozhodnutí odůvodnila nedostatkem sebereflexe po prohraných parlamentních volbách v roce 2013 a přílišným vychýlením strany doleva.[8] Následně vstoupila do Liberálně ekologické strany (LES) a na ustavujícím sněmu 16. února 2014 byla zvolena do jejího předsednictva.[9][10][11] Ve volbách do Evropského parlamentu v roce 2014 kandidovala na 9. místě kandidátky LES,[12] ale neuspěla. Na sněmu strany v červnu 2017 byla zvolena její místopředsedkyní.[13] Na sněmu strany v červnu 2021 byla zvolena její předsedkyní.
Je členkou Výboru pro sexuální menšiny Rady vlády pro lidská práva.[14] Dne 17. května 2016 získala cenu bePROUD za celoživotní přínos komunitě leseb, gayů, bisexuálů a transsexuálů (LGBT).[15]
Ve volbách do Poslanecké sněmovny PČR v roce 2017 kandidovala jako členka LES na kandidátce TOP 09 v Ústeckém kraji, ale do poslanecké sněmovny se nedostala, TOP 09 v Ústeckém kraji nezískala jediný mandát.[16]
Na sněmu Liberálně ekologické strany, konaném online dne 24. června 2021, odstoupil z funkce předsedy strany Martin Bursík a Džamila Stehlíková byla zvolena novou předsedkyní.[17]
Odkazy
Reference
- ↑ Zápis ze sjezdu Strany zelených, Pardubice, 24.-25.9. 2005 [online]. Strana zelených, 2005 [cit. 2014-01-23]. Dostupné v archivu pořízeném dne 03-02-2014.
- ↑ Zápis z jednání sjezdu SZ, únor 2007 [online]. Strana zelených, 2007 [cit. 2014-01-23]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2014-02-03.
- ↑ MUDr. Džamila Stehlíková [online]. Vláda ČR [cit. 2024-02-19]. Dostupné online.
- ↑ https://www.ahaonline.cz/clanek/musite-vedet/26985/ministryne-dzamila-stehlikova-v-lecebne-kvuli-drogam-a-partnerska-krize.html
- ↑ STEHLÍKOVÁ, Džamila. Umění odejít z politiky. Blog Aktuálně.cz [online]. Economia, 2014-01-27 [cit. 2014-01-27]. Dostupné online. ISSN 1213-0702.
- ↑ BARTOŠ, Adam B. Džamila Stehlíková, ministryně s bezednou studnicí nápadů. iDNES.cz [online]. MAFRA, 2008-07-25 [cit. 2020-01-20]. Dostupné online.
- ↑ jw, lpo, adb (iDnes). Klaus jmenoval nové ministry. Nemáte sto dnů hájení, řekl jim. iDNES.cz [online]. MAFRA, 2009-01-23 [cit. 2009-1-25]. Dostupné online.
- ↑ Umění odejít z politiky, blog na Aktuálně.cz, 27.1.2013
- ↑ Předsedou LES se stal Martin Bursík Archivováno 28. 2. 2014 na Wayback Machine.. Vede webové stránky strany.
- ↑ RED. V LESe se sešly Sommerová, Stehlíková, Jacques a Holubová. První zprávy.cz [online]. 2014-02-17 [cit. 2014-02-20]. Dostupné online.
- ↑ DOSTÁL, Vratislav. Ustavující sněm LES: ve vedení Bursík a Sommerová. Strana půjde do eurovoleb. Deník Referendum [online]. 2014-02-17 [cit. 2014-02-20]. Dostupné online.
- ↑ Kandidátky a kandidáti LES do Evropského parlamentu 2014 [online]. Liberálně ekologická strana [cit. 2014-04-04]. Dostupné online.
- ↑ Sněm LES zvolil nové vedení strany [online]. Liberálně ekologická strana, 2017-06-26 [cit. 2017-06-30]. Dostupné online.
- ↑ http://www.vlada.cz/cz/clenove-vlady/historie-minulych-vlad/prehled-vlad-cr/1993-2007-cr/mirek-topolanek-2/mudr--dzamila-stehlikova-37579/
- ↑ http://www.ceskenoviny.cz/zpravy/cenu-beproud-za-prinos-homosexualum-dostala-dzamila-stehlikova/1351158
- ↑ Hejtmani, exministři i student s afrem. Podívejte se, kdo ve volbách spoléhá na kroužkování. Aktuálně.cz [online]. Economia, 2017-09-03 [cit. 2017-09-04]. Dostupné online.
- ↑ [1]
Literatura
- 75 žen pro Václava Havla, připravila Bára Komersová; in: Mladá fronta Dnes. – Roč. 22, 2011, č. 230 (1. 10.), příl. Víkend, s. 4–11.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Džamila Stehlíková na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Džamila Stehlíková
- Osobní stránky
- Džamila Stehlíková v pořadu Impulsy Václava Moravce
- článek Exministryně Stehlíková byla bez práce, vymysleli jí funkci – článek na idnes.cz
- Blogy Džamily Stehlíkové na Aktuálně.cz
Média použitá na této stránce
Autor: Chmee2, Licence: CC BY-SA 3.0
Ministr Džamila Stehlíková před zasedáním vlády 11-4-2007 v Praze, Česká republika.
Flag of the Kazakh Soviet Socialist Republic (1953–1991) and Kazakhstan (1991–1992).
Autor: Petr Vilgus, Licence: CC BY-SA 3.0
Psychiatrička a politička Džamila Stehlíková
Autor: Jindřich Nosek (NoJin), Licence: CC BY-SA 4.0
Džamila Stehlíková (2017)