Dagny Juel Przybyszewska
Dagny Juel Przybyszewska | |
---|---|
![]() Dagny Juel Przybyszewska (1902) | |
Rodné jméno | Dagny Juell |
Narození | 8. června 1867 Kongsvinger, Švédsko-norská unie |
Úmrtí | 5. června 1901 (ve věku 33 let) Tbilisi, Ruské impérium |
Příčina úmrtí | vražda |
Povolání | spisovatelka, překladatelka |
Národnost | Norové |
Období | 90. léta 19. století |
Žánr | drama, povídka, poezie |
Významná díla | Rediviva, Zpívej mi píseň o životě a smrti, Kdy slunce zapadá, Havraní hnízdo, Hřích |
Manžel(ka) | Stanisław Przybyszewski |
Děti | Zenon Przybyszewski Westrup, Iwa Dahlinová |
Rodiče | Hans Lemmich Juell |
Příbuzní | Ragnhild Juel (sourozenec) Jadwiga P. Westrup (vnučka) |
Vlivy | Stanisław Przybyszewski |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Dagny Juel Przybyszewska (8. června 1867, Kongsvinger – 5. června 1901, Tbilisi) byla norská spisovatelka a překladatelka, autorka čtyř divadelních her, jedné povídky a souboru básní. V 90. letech 19. století byla múzou berlínské umělecké společnosti v baru Zum Schwarzen Ferkel (U Černého selete) a navázala úzké vztahy se spisovatelem Augustem Strindbergem a malířem Edvardem Munchem, kterému stála modelem. Později se vdala za polského autora Stanisława Przybyszewského a do norštiny přeložila některá z jeho děl. V roce 1901 byla zavražděna rodinným přítelem Władysławem Emerykem v hotelovém pokoji v gruzínském Tbilisi. Z jejího nepříliš rozsáhlého díla bylo v češtině publikováno dekadentní drama Hřích.
Mládí a odjezd do Berlína
Dagny Przybyszewska se narodila 8. června 1867 v norském Kongsvingeru jako Dagny Juell. Jejím otcem byl lékař Hans Lemmich Juell, politicky i kulturně činný člověk urozeného původu a jeden z nejvýznamnějších skandinávských lékařů své doby, ošetřovatel švédského krále.[1] Dagny vyrůstala ve stínu starší sestry Gudrun, považované za neobyčejně talentovanou a pohlednou, a měla také dvě mladší sestry, Astrid a Ragnhild.[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/Dagny_Juel_%28Lichtbild-Reproduktion%29.jpg/170px-Dagny_Juel_%28Lichtbild-Reproduktion%29.jpg)
Stejně jako sestry věnovala Dagny značnou pozornost hudbě. Poté, co Dagny poznala společnost v Kristianii (dobový název Osla), odcestovala za účelem studia hudby v únoru roku 1892 do Berlína, přestože původně se chystala za sestrou Ragnhild do Paříže.[3] Od počátku 90. let také začala své příjmení zapisovat jako „Juel“, bez druhého „l“, a této variantě dala nakonec přednost.[4]
Od března roku 1893 začala Juel navštěvovat bar Zum Schwarzen Ferkel (U Černého selete), kde rychle oslnila místní uměleckou a kulturní společnost. Prožila třítýdenní románek se spisovatelem Augustem Strindbergem, přestože byl zasnouben s Fridou Uhlovou; Strindberg na osobě své milenky později založil ve svých prózách postavy nebezpečných a znepokojivých žen. Těsné vztahy navázala Dagny Juel také se švédským spisovatelem Bengtem Lidforssem a německým autorem Carlem Ludwigem Schleichem.[5]
Blízko měla rovněž k malíři Edvardu Munchovi a nelze vyloučit, že šlo o milostný poměr. Běžně se uvažuje také o tom, že se tito dva umělci znali již v dětství a milostně se sblížili v Kristianii v 80. letech.[6] Mladá žena stála Munchovi modelem; obraz Dvě sestry zobrazuje Dagny u klavíru, zatímco její sestra Ragnhild, která se prosadila jako operní pěvkyně, stojí obrácena k pozorovateli a zpívá. Pro svou pozici „femme fatale“ stojící ve středu uměleckého kroužku bývá Dagny Juel srovnávána s Lou Andreas-Salomé.[7] Je možné, že Dagny Juel byla rovněž předlohou pro Munchovu Madonu, badatelé jako Arne Ludvig Brenna nebo Mary Kay Norseng tuto domněnku nicméně spíše zavrhují.[8]
Manželství a čas tvorby
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c7/Stachu_Dagny.jpg/170px-Stachu_Dagny.jpg)
Ještě na jaře roku 1893 se Dagny Juel seznámila s polským dekadentním spisovatelem Stanisławem Przybyszewským a několik měsíců poté se za něj vdala – sama spisovatelka událost později okomentovala slovy, že ke svatbě došlo jednoduše proto, že jednoho dne měli nazbyt marku – finanční obnos nutný k zaplacení obřadu.[9] Manželství bylo problematické a neustále jej narušovaly skandály, zrady a odloučení.[10] V září 1895 se dvojici narodil syn Zenon, v říjnu 1897 dcera Iwa; matka nicméně děti často ponechávala v cizí péči.[11]
Zejména ve druhé polovině 90. let byla Przybyszewska rovněž literárně činná. Prvním textem byla v prosinci roku 1893 povídka „Rediviva“ o zničující lásce. Psala však především divadelní hry. V roce 1896 bylo časopisecky publikováno drama Den sterkere (Silnější). Hra Hřích byla v roce 1899 uveřejněna v překladu do polštiny (Przybyszewského překlad v časopise Życie) a češtiny (anonymní překlad, snad Kosterkův).[12] Kromě dramat byla také autorkou lyrické poezie a sestavila prozaicko-poetický cyklus Sing mir das Lied vom Leben und vom Tode (Zpívej mi píseň o životě a smrti).[11] Část těchto textů, včetně povídky „Rediviva“ a básnického souboru „Digte“ (Básně), však objevili a uveřejnili až v průběhu 70. let 20. století badatelé Ole Michael Selberg a Martin Nag.[11]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/49/Dagny_Juel_with_her_son_Zenon.jpg/170px-Dagny_Juel_with_her_son_Zenon.jpg)
Przybyszewska překládala texty svého manžela do norštiny – z němčiny přeložila román Unterwegs (Cestou).[11] V roce 1894 převedla Przybyszewska naopak z norštiny do němčiny Obstfelderovu novelu Liv pro časopis Pan, čímž položila základy pro úspěch tohoto autora v Německu.[13]
V češtině vyšel od Dagny Przybyszewské jediný text – Moderní revue publikovala v roce 1899 dekadentní drama Hřích v anonymním překladu. Dílo vyšlo jak v časopise, tak jako samostatná publikace. Helena Kadečková zhodnotila tento překlad jako „velmi špatný“.[14] Jiné zdroje uvádějí, že autorem překladu byl Hugo Kosterka a že byl u příležitosti vydání také recitován na prknech pražského Intimního volného jeviště.[12]
Stanisław Przybyszewski měl mnoho milenek: Martu Foerderovou (po třech nemanželských dětech spáchala v roce 1896 sebevraždu), Mayu Vogtovou, malířku Anielu Pająkównu, a zejména Jadwigu Kasprowiczovou, s níž navázal dlouhodobý vztah.[15] Manželku a děti nakonec opustil a zanechal ve Varšavě.[16] Sama Przybyszewska měla poměry s jinými muži. Na jaře roku 1901 se vydala do Gruzie s Władysławem Emerykem, synem původně bohatého průmyslníka a mužem silně oddaným oběma manželům Przybyszewským. Manžel se měl připojit později.[17]
Smrt
Život umělkyně dramaticky skončil v hotelu v Tbilisi, kde Przybyszewska marně čekala na příjezd manžela. Władysław Emeryk zavraždil Przybyszewskou výstřelem zezadu do hlavy; po aktu obrátil zbraň také proti sobě. Plánováním vraždy se zaobíral delší dobu. Sepsal pět vysvětlujících dopisů na rozloučenou a jeden dopis určený policii, v němž se mimo jiného k činu přiznal a požádal, aby na mrtvé nebyla provedena pitva.[18]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ed/Dagny_Przybyszewska_and_W%C5%82adys%C5%82aw_Emeryk_in_coffins.png/220px-Dagny_Przybyszewska_and_W%C5%82adys%C5%82aw_Emeryk_in_coffins.png)
Někteří literární badatelé (jako Stanisław Helsztyński nebo Tadeusz Boy-Żeleński) se domnívali, že hlavním motivem pro vraždu a sebevraždu byla Emerykova snaha „vysvobodit“ svého přítele Przybyszewského, přelétavého a nespokojeného, z manželství a současně uchránit jeho ženu před nepříjemným osudem, jenž ji nejspíše čekal. Roli patrně hrála též Emerykova vlastní finanční tíseň. Przybyszewski se na pohřeb své manželky a svého přítele nedostavil a v korespondenci si pouze stěžoval, že jej události kolem smrti ženy stály mnoho finančních prostředků. Jiří Krystýnek situaci uvádí jako jeden z mnoha příkladů Przybyszewského nemorálního a „padoušského“ chování vůči ženám.[19]
Krátce po manželčině smrti se Stanisław Przybyszewski oženil s dosavadní milenkou, Jadwigou Kasprowiczovou, která již předtím opustila svého prvního chotě.[20] Zajistil nicméně vydání alespoň části děl své první ženy. V roce 1902 vyšel v polském překladu ovdovělého manžela Stanisława cyklus Sing mir das Lied, hra Når solen går ned (Kiedy słońce zachodzi, Když slunce zapadá), hra Hřích a hra Ravnegård (Krucze gniazdo, Havraní hnízdo).[21]
Osudy Dagny Juel Przybyszewské přitahovaly během 20. století pozornost tvůrců a několikrát byly zpracovány knižně i filmově. Peter Watkins zobrazil v roce 1974 Przybyszewskou ve filmu Edvard Munch jako svůdnou a destruktivní múzu, představovanou herečkou Iselin Bastovou. V roce 1977 natočil Haakon Sandøy snímek Dagny, kde protagonistku hrála Lise Fjeldstadová.[22] Složitá osobnost byla zjednodušena na Munchovu uměleckou inspiraci a Strindbergovu femme fatale.[23]
Galerie
Edvard Munch, 1893
Edvard Munch, 1892/93, sestry Ragnhild a Dagny
Wojciech Weiss, 1899
Stanisław Wyspiański, 1899
Julie Wolfthornová, před rokem 1901
Konrad Krzyżanowski, 1901
Odkazy
Reference
- ↑ NORSENG, Mary Kay. Dagny: Dagny Juel Przybyszewska, the Woman and the Myth. Seattle: University of Washington Press, 2017. 240 s. ISBN 9780295998145. S. 37–39. (anglicky)
- ↑ Norseng (2017), s. 131.
- ↑ Norseng (2017), s. 45–48.
- ↑ Norseng (2017), s. xviii.
- ↑ Norseng (2017), s. 8–17.
- ↑ Norseng (2017), s. 8.
- ↑ Norseng (2017), s. 74.
- ↑ Norseng (2017), s. 9.
- ↑ Norseng (2017), s. 49–51.
- ↑ Norseng (2017), s. 73.
- ↑ a b c d Norseng (2017), s. 50.
- ↑ a b Norseng (2017), s. 194.
- ↑ KADEČKOVÁ, Helena. Skandinávský fin de siècle z českého pohledu. In: MERHAUT, Luboš; URBAN, Otto M. Moderní revue 1894–1925. Praha: Torst, 1995. ISBN 80-85639-63-7. S. 128.
- ↑ Kadečková 1995, s. 113.
- ↑ Kadečková 1995, s. 145–146.
- ↑ Kadečková 1995, s. 71.
- ↑ Norseng (2017), s. 166.
- ↑ Norseng (2017), s. 167.
- ↑ KRYSTÝNEK, Jiří. Z dějin polsko-českých literárních vztahů: vlivy polské literatury a její recepce v českých zemích v letech 1914-1930. Brno: Univerzita J. E. Purkyně, 1966. 131 s. S. 69.
- ↑ Norseng (2017), s. 176.
- ↑ Norseng (2017), s. 194.
- ↑ Norseng (2017), s. 181.
- ↑ Norseng (2017), s. 16.
Externí odkazy
- Bibliografie Dagny Przybyszewské (švédsky)
Obrázky, zvuky či videa k tématu Dagny Juel na Wikimedia Commons
Média použitá na této stránce
Autor: Barnos, Licence: CC BY-SA 4.0
Dagny Juel – Lichtbild-Reproduktion im Frauenmuseum Kongsvinger
Dagny and Stanisław Przybyszewski in 1897/1898
Dagny Juel, Norwegian writer, with her son Zenon Przybyszewski
Autor: Ablakok, Licence: CC BY-SA 4.0
Stanisław Wyspiański - Portrait of Dagny Przybyszewska née Juel, 1899
Skan artykułu "Literatura trumien", autorstwa Tadeusza Boya-Żeleńskiego z Wiadomości Literackie – 1933 rok – nr 44 – str. 1. Autor fotografii anonimowy.
W25638 300. Ragnhild Juell, later Bäckström (left) and her sister Dagny Juell.