Erik Erikson
Erik Erikson | |
---|---|
![]() | |
Narození | 15. června 1902 Frankfurt nad Mohanem, Německé císařství |
Úmrtí | 12. května 1994 (ve věku 91 let) Harwich, Massachusetts, Spojené státy americké |
Alma mater | Oxfordská univerzita |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Erik Homburger Erikson (15. června 1902, Frankfurt nad Mohanem – 12. května 1994 Harwich, Massachusetts, USA) byl německý psycholog židovského původu, který je pokládán za stoupence neofreudismu. Jednalo se o německo-amerického psychoanalytika a zástupce psychoanalytické ichpsychologie. Proslavil se především epigenetickým diagramem. Byl 12. nejcitovanějším psychologem ve 20. století.[1]
Život
Narodil se jako dítě židovské matky, jako důsledek jejího mimomanželského vztahu. První tři roky vyrůstal ve Frankfurtu nad Mohanem se svou matkou Karlou Abrahamsenovou. V roce 1905 se jeho matka vdala za židovského dětského lékaře Theodora Homburgra, který se o něj postaral. Rodina se přestěhovala do Karlsruhe. Zde Erik navštěvoval po škole uměleckou akademii, cestoval po celé Evropě a ve Vídni se seznámil s Annou Freudovou. Díky tomu se v něm probudil zájem o psychoanalýzu. Zanechal malování, začal studovat analýzu a stal se z něj psychoanalytik. Ve Vídni poznal svoji budoucí manželku, kanadskou učitelku tance, Joanu Sersonovou. Potom, co se v roce 1933 v Německu ujali moci národní socialisté, emigroval z Vídně přes Kodaň do Spojených států amerických a v roce 1939 se stal americkým občanem. V USA absolvoval profesorské studium vývojové psychologie na elitních univerzitách Berkeley a Harvard. Zde rozvinul a zveřejnil svůj slavný psychosociální epigenetický diagram, rozšířený Freudův model psychosexuálního vývoje, vývoj člověka od narození až do smrti je v něm rozdělen do osmi fází. V každé této fázi vývojového modelu přijde specifická vývojová krize, jejímž řešením je další postup ve vývoji. Eriksonův klíčový koncept k pochopení lidské psychiky je identita, především identita vlastního já. Vedle dětské a vývojové psychologie se také zabýval etologií a napsal psychoanalyticky orientovanou biografii Martina Luthera a Gándhího, mimo jiné ve spojení s pojmem generativita (7. stupeň jeho epigenetického diagramu). Za biografii Mahátmy Gándhího obdržel v roce 1970 Pulitzerovu cenu. Vývojová psychologie Arne Stiksrudové obsahuje další výzkumy, které se vztahují k Eriksonově práci.
Vývoj osobnosti podle E. Eriksona
Vývoj osobnosti je podle Eriksona vázán na biologické, společenské, kulturní a historické faktory ovlivňující vývoj člověka. Na každém stupni vývoje musí jedinec vyřešit základní psychologický rozpor. Po jeho vyřešení získává ctnost a pokračuje v rozvoji osobnosti.
Etapy lidského života dle Eriksona
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/V%C3%BDvojov%C3%A9_stupn%C4%9B_psychiky-08.png/400px-V%C3%BDvojov%C3%A9_stupn%C4%9B_psychiky-08.png)
neboli epigenetický diagram
- 0–1 rok díky péči matky získává dítě základní pocit důvěry v životě, ctností získanou v tomto období je naděje
- 1–3 roky rozpor mezi pocitem autonomie a studu v závislosti na požadavcích okolí, rozvíjenou ctností je vůle
- 3–6 let (předškolní věk) konflikt mezi vlastní iniciativou a pocity viny, vyvíjí se svědomí
- 6–12 let člověk konflikt mezi snaživostí v práci a pocitem méněcennosti „vstup do života“ ctností je kompetence
- 12–19 let (věk dospívání) hledání vlastní identity v konfliktu s nejistotou ohledně své role mezi lidmi, ctností je věrnost
- 19–25 let (mladá dospělost) jedinec je připraven splynout s druhou osobou objevuje hranice své intimity, ctností je láska
- 25–50 let (dospělost) pocit generavity (touha tvořit) se dostává do konfliktu s pocitem osobní stagnace, ctností je schopnost pečovat o někoho nebo něco
- od 50 let (pozdní dospělost, stáří) pocit osobní integrity (vyrovnanosti), která se projeví přijetím vlastního života je v konfliktu s pocitem zoufalství a strachu ze smrti, ctností je moudrost.
Přibližný věk | Rozvíjená ctnost | Konflikt | Významný vztah | Existenciální otázka | Příklad |
---|---|---|---|---|---|
0–2 roky | naděje | důvěra vs. nedůvěra | matka | Mohu důvěřovat světu? | krmení, opuštění |
2–4 roky | vůle | samostatnost vs. stud a nejistota | rodiče | Je v pořádku, jaký jsem? | chození na nočník, obléknutí se |
4–5 let | cíl | iniciativa vs. vina | rodina | Je v pořádku to, co dělám? | poznávání, používání nástrojů, tvorba |
5–12 let | schopnost | činorodost vs. pasivita | sousedství, škola | Mohu být přínosem ve světě lidí a věcí? | škola, koníčky, sporty |
13–19 let | věrnost | sebeuvědomění vs. zmatení rolí | vrstevníci, vzory | Kdo jsem? Čím mohu být? | sociální vztahy |
20–39 let | láska | intimita vs. izolace | partneři, přátelé | Mohu milovat? | romantické vztahy |
40–64 let | péče | rozvoj vs. stagnace | domov, pracoviště | Mohu se ohlédnout za životem? | práce, partnerství |
65 let – smrt | moudrost | vyrovnanost vs. zoufalství | lidstvo, moji blízcí | Bylo v pořádku, jaký jsem byl? | reflexe života |
Díla (výběr)
- Einsicht und Verantwortung; Frankfurt a. M. (1964) 1971
- Identität und Lebenszyklus. Drei Aufsätze; Frankfurt a. M. 1966; 2. Aufl. 1973
- Der junge Mann Luther. Eine psychoanalytische und historische Studie. 1975.
- Gandhis Wahrheit. Über die Ursprünge der militanten Gewaltlosigkeit. 1978.
- Jugend und Krise; Stuttgart 1980
- Der vollständige Lebenszyklus; Frankfurt a. M. 1988; 2. Aufl. 1992
- Childhood and Society; New York 1950; deutsch Kindheit und Gesellschaft; Zürich 1957
České překlady
- Životní cyklus rozšířený a dokončený. Praha: Portál , 2015. ISBN 978-80-262-0786-3
- Dětství a společnost. Praha: Portál , 2022. ISBN 978-80-262-1956-9
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Erik Erikson na německé Wikipedii.
- ↑ Haggbloom, S.J.; et al. (2002). "The 100 Most Eminent Psychologists of the 20th Century". Review of General Psychology 6 (2): 139–152
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Erik Erikson na Wikimedia Commons
Média použitá na této stránce
Autor: CeSt, Licence: CC BY-SA 3.0
Etapy lidského života dle Eriksona
Erik Erikson