František Bürger-Bartoš
František Bürger-Bartoš | |
---|---|
![]() František Bürger-Bartoš (1945) | |
Jiná jména | Bartoš |
Narození | 25. listopadu 1898[1][2] Čertyně, obec Opalice (okres Český Krumlov), ![]() |
Úmrtí | 15. října 1964[1][2] (ve věku 65 let) Praha, ![]() |
Vzdělání | Gymnázium v Českých Budějovicích, Vysoká škola válečná v Praze |
Povolání | voják z povolání, úředník |
Zaměstnavatelé | Ministerstvo obrany (armáda československé republiky), Ministerstvo financí, Státní pedagogické nakladatelství (SPN) |
Znám jako | odbojové krycí jméno "Bartoš" |
Titul | před Mnichovem podplukovník generálního štábu, po 2. sv. válce brigádní generál (po roce 1957 generálmajor [p 1]) |
Děti | dcera: Marta Opletalová[1] |
Příbuzní | vnuci: Josef Opletal[1], Petr Opletal[1] |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
František Bürger-Bartoš (25. listopadu 1898 v Čertyni[3] – 15. října 1964 v Praze[4])[1] byl za první světové války příslušníkem československých legií na italské frontě. Po první světové válce vstoupil se zkušenostmi zpravodajce[5] do československé prvorepublikové armády a dosáhl důstojnické hodnosti (podplukovník generálního štábu[4]). Za protektorátu se účastnil (v řadách vojenské ilegální organizace Obrana národa[4]) protiněmeckého odboje. V Pražském květnovém povstání roku 1945 zastával funkci náčelníka štábu[4] Vojenského velitelství Velké Prahy a organizoval bojovou činnost pražských povstalců.[4] Po druhé světové válce byl povýšen do hodnosti brigádního generála, ale na samém začátku 50. let dvacátého století se stal politickým vězněm a byl dokonce degradován na vojína. Koncem roku 1957 byl zproštěn obžaloby a byla mu navrácena generálská hodnost.[p 1] O pět let později ochrnul po mozkové mrtvici a poslední dva roky svého života prožil upoután na lůžko.[1]
Životopis
Studia a první světová válka
Otec Františka Bürgera byl chalupník a nájemce hostince v Čertyni. František pocházel ze sedmi dětí. Ještě než stačil složit maturitu na reálném gymnáziu v Českých Budějovicích, byl povolán (8. května 1916) jako ani ne osmnáctiletý do rakousko-uherské armády.[1] V hodnosti desátníka padl v srpnu 1917 do zajetí a v zajateckém táboře Padula sa přihlásil do československých legií. Za půl roku (12. března 1918) byl František Bürger zařazen do výzvědného oddílu a s ním následně k III. italské armádě.[1] Do srpna 1918 působil mezi "výzvědčíky" na řece Piavě. Pak jej poslali do důstojnické školy v Modeně. Tu dokončil 1. prosince 1918 v hodností podporučíka.[1] Do Československa se vrátil jako velitel čety 35. pluku italských legií. Za účast v první světové válce byl vyznamenán italským válečným křížem a italskými medailemi za válečnou námahu a sjednocení Itálie.[1]
V prvorepublikové armádě
Po návratu do vlasti se František Bürger (jako poručík) zúčastnil bojů o Těšínsko (19. ledna 1919 – 26. února 1919) a poté i bojů o jižní Slovensko proti Maďarské republice rad (27. dubna 1919 – 1. srpna 1919).[1] Po splnění vojenských úkolů si zvolil kariéru československého důstojníka - vojáka z povolání. Vysokou školu válečnou v Praze dokončil v roce 1928 s velmi dobrým prospěchem.[1] Bylo mu třicet let, měl hodnost kapitána, disponoval slušnými jazykovými znalostmi (němčina, italština, francouzština a maďarština) a oplýval zkušenostmi ze zpravodajské služby. V následujícím roce (1929) prošel zpravodajským kurzem hlavního štábu.[1]
Dne 1. října 1937 byl František Bürger (již v hodnosti podplukovníka generálního štábu) jmenován náčelníkem štábu 5. pěší divize v Českých Budějovicích. Za branné pohotovosti státu (září 1938) zastával funkci náčelníka štábu Hraniční oblasti 31.[1]
Protektorát
Po Mnichovu a německé okupaci (a po likvidaci československé armády) odešel František Bürger z jižních Čech do Prahy. Zapojení do práce ve vojenské ilegální odbojové organizaci Obrana národa (ON) a spolupráce s předsedou protektorátní vlády generálem Aloisem Eliášem bylo pro Františka Bürgera logickou volbou.[1] V Praze se Bürger stal úředníkem pensijního oddělení ministerstva financí, kde kolem sebe shromáždil zde zaměstnané bývalé důstojníky. Ti se kromě "práce pro ministerstvo" věnovali i ilegální činnosti. Podle rodné chalupy používal František Bürger krycí jméno "Bartoš" a stejné jméno dostala i jeho ilegální odbojová skupina – "Bartoš".[5] Tato zpravodajská skupina byla dobře zakonspirovaná, fungovala v rámci ON a pracovala po dobu několika let prakticky nezasažena represivními údery německých bezpečnostních složek (gestapo, sicherheitsdienst). Po zatčení velitele třetí garnitury Obrany národa – generála Zdeňka Nováka (22. června 1944) začal František Bürger samostatně připravovat vojenskou akci proti okupantům v Praze. Za tím účelem vešel (počínaje srpnem 1944) ve spojení s generálem Karlem Kutlvašrem. Bürger do své skupiny verboval bývalé legionáře, policisty, četníky, příslušníky Finanční stráže, Vládního vojska a Technické nouzové pomoci.[6] Prostřednictvím generála Františka Slunečka se mu podařilo navázat kontakt se Sověty, a ti zařídili dvě dodávky zbraní pro povstalce (27. dubna a dále v průběhu povstání).[6]
Na konci druhé světové války byla skupina "Bartoš" jednou z mála akceschopných pražských ilegálních organizací.[1] Jejím přičiněním tak byla v této době v Praze připravena základní povstalecká velitelská struktura.[7] Dále činností skupiny "Bartoš" vzniklo v hlavním krytu pražské protiletecké ochranné policie (podzemí v Bartolomějské ulici číslo 5 [p 2]) strategické stanoviště pro efektivní řízení květnového povstání 1945 ve Velké Praze.[5] Skupina se v květnu 1945 stala základem povstaleckého Vojenského velitelství Velké Prahy, kterému velel Karel Kutlvašr; Bürger se ujal funkce náčelníka štábu velitelství.[1][7]
Po druhé světové válce
Od května 1945 do Února 1948
Po druhé světové válce František Bürger přijal (společně se svou rodinou) za své občanské jméno oficiálně své odbojové krycí jméno "Bartoš".[5] Také byl povýšen do hodnosti brigádního generála.[1][p 1] V práci pro československou armádu pokračoval i bezprostředně po skončení druhé světové války ve funkci náčelníka štábu I. armádního sboru.[1]
Počátkem roku 1946 postupně narůstal v poválečné společnosti vliv Obranného zpravodajství (OBZ), sovětské NKVD a KSČ. To se projevilo nejen v osobě a vlivu Bedřicha Reicina, ale především v oficiálním "tažení" proti osobnostem tzv. demokratického odboje. Byli to většinou bývalí legionáři a prvorepublikoví důstojníci vyšších hodností, kteří aktivně působili za protektorátu jako členové nekomunistických protiněmeckých ilegálních organizací. Cílem Obranného zpravodajství bylo ovládnutí československých armádních struktur, kde tyto výrazné osobnosti a silné individuality s frontovými zkušenostmi zastávali těsně po válce velitelské pozice.
Jednou z mnoha obětí tohoto komunistického "honu na čarodějnice" byl i František Bürger. Jako jeden z hlavních činitelů Pražského květnového povstání 1945 byl už začátkem roku 1946 „uklizen“.[1] Nejprve byl pověřen funkcí velitele československé vojenské mise při spojenecké kontrolní komisi v Budapešti. Tady kromě činnosti vojenského přidělence sledoval agendu poválečné repatriace československého státního a vojenského materiálu.[1] Po třinácti měsících působení v Budapešti byl přeložen do Paříže na místo československého vojenského atašé u francouzské vlády.[1]
Od Února 1948 do roku října 1964
Po Únoru 1948 byl František Bürger v září roku 1948 povolán z Paříže do Prahy, kde byl ustanoven velitelem Nejvyšší vojenské akademie. Ale již po roce působení v této funkci byl (v říjnu 1949) odeslán na tzv. nucenou dovolenou s čekaným.[1] Místo logicky očekávaného odchodu do výslužby byl 3. května 1950 zatčen orgány StB. Při prohlídce byly v jeho bytě nalezeny letecké snímky z předmnichovského období. To bylo tendenčně interpretováno jako „přečin nedbalého uchovávání státního tajemství".[1] Následoval soud, jehož verdiktem byla degradace do hodnosti vojína a trest ve výši osmi měsíců vězení.[1] Ani po odpykání trestu nebyl František Bürger propuštěn z komunistických kriminálů na svobodu.[5] Až do 3. ledna 1953 byl vězněn v Pardubicích, Jáchymově a Příbrami.[1]
Po propuštění z výkonu trestu se František Bürger vrátil do Prahy, kde pracoval jako úředník ve Státním pedagogickém nakladatelství (SPN).[1] V listopadu 1957 jej Nejvyšší soud zprostil původní obžaloby a Františku Bürgerovi byla vrácena generálská hodnost.[1] V roce 1962 jej postihl záchvat mozkové mrtvice a ochrnul na levou část těla. Až do své smrti byl upoután na lůžko.[1]
Pamětní deska na Ministerstvu financí
V budově Ministerstva financí (na adrese Praha 1, Letenská 15/525, Malá Strana) se nachází pamětní deska věnovaná obětem druhé světové válka. Na pamětní desce je nápis: [8]
1945 – 2005
V TÉTO BUDOVĚ V LETECH NACISTICKÉ
OKUPACE PŮSOBILA MEZI ZAMĚSTNANCI
MINISTERSTVA FINANCÍ DŮSTOJNICKÁ
ILEGÁLNÍ SKUPINA „BARTOŠ“, KTERÁ SE
VÝZNAMNÝM ZPŮSOBEM PODÍLELA NA
PŘÍPRAVÁCH PRAŽSKÉHO POVSTÁNÍ.
V JEJÍM ČELE STÁL BÝVALÝ LEGIONÁŘ
PPLK. GŠT. FRANTIŠEK BÜRGER – BARTOŠ
(1898 – 1964), KTERÝ SE STAL V DOBĚ
PRAŽSKÉHO POVSTÁNÍ V KVĚTNU 1945
NÁČELNÍKEM ŠTÁBU VOJENSKÉHO
VELITELSTVÍ VELKÉ PRAHY.text na pamětní desce[8]
Odkazy
Poznámky
- ↑ a b c Hodnost brigádní generál byla po roce 1951 nahrazena ekvivalentní hodností generálmajor.
- ↑ Nynější (2016) adresa hlavního krytu pražské protiletecké ochranné policie: Bartolomějská 306/5; 11000 Praha 1 – Staré Město.
Reference
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o p q r s t u v w x y z aa ab ac ad ae af Ministr financí odhalil pamětní desku Františku Bürgeru-Bartošovi [online]. Ministerstvo financí (www.mfcr.cz), 2005-05-04 [cit. 2016-12-02]. Dostupné online.
- ↑ a b c d František Bürger (alias Bartoš) (1898-1964); Narozen 25. 11. 1898 v osadě Čertyně, okr. Český Krumlov, zemřel 15. 10. 1964 v Praze. Generálmajor čs. armády, příslušník Obrany národa, náčelník štábu Vojenského velitelství Velké Prahy v Pražském povstání 1945. [online]. [cit. 2016-12-05]. Dostupné online.
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnost Kamenný Újezd
- ↑ a b c d e František Bürger-Bartoš (1898-1964); Skutečné jméno: František Bürger [online]. [cit. 2016-12-02]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e MAREK, Jindřich. František Bürger-Bartoš: Bojovník proti nacizmu i komunistický vězeň [online]. 2016–03-22 [cit. 2016-12-03]. Dostupné online.
- ↑ a b Pacner (2012), s. 221.
- ↑ a b MAREK, Jindřich. Největší bitva novodobých českých dějin [online]. [cit. 2016-11-26]. Dostupné online.
- ↑ a b KAREŠ, Josef; ZAHRADNÍČEK, Aleš. Pamětní deska Obětem 2. světové války [online]. Praha 1, Letenská 15/525, Malá Strana, Ministerstvo financí: Spolek pro vojenská piedtní místa (vets.cz), 2011-06=20 [cit. 2016-12-05]. Dostupné online.
Literatura
- Marek, Jindřich. Barikáda z kaštanů: pražské povstání v květnu 1945 a jeho skuteční hrdinové. 1. vyd. Cheb: Svět křídel, 2005. 415 s. Svět křídel; 73. ISBN 80-86808-16-5.
- FIDLER, Jiří. Encyklopedie branné moci Republiky československé, 1920-1938. Praha: Libri, 2006. 767 s. ISBN 80-7277-256-2
- Vojenské osobnosti československého odboje 1939-1945. Praha: Ministerstvo obrany ČR – AVIS, 2005. ISBN 80-7278-233-9
- PACNER, Karel. Osudové okamžiky Československa. Praha: Nakladatelství BRÁNA, 2012. 720 s. ISBN 978-80-7243-597-5.
Související články
- Povstalecké velitelství Alex
- Zdenko Vltavský-Waldhütter
- Carl von Pückler-Burghauss
- Česká národní rada (odboj)
- Karel Kutlvašr
- František Slunečko
- Jaromír Nechanský
- Jiří Pujman
- Obrana národa
- Josef Eret
Externí odkazy
- František Bürger-Bartoš - Databáze autorit
Média použitá na této stránce
Autor: Dragovit (of the collage), Licence: CC BY-SA 4.0
Both national flags of Austro-Hungary, the collage of flags of the Cisleithania (Habsburg Monarchy) and the Transleithania (Kingdom of Hungary)
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
František Bürger-Bartoš (25. listopadu 1898 v Čertyni – 15. října 1964 v Praze) byl za první světové války příslušníkem československých legií na italské frontě. Po první světové válce vstoupil se zkušenostmi zpravodajce do československé prvorepublikové armády a dosáhl důstojnické hodnosti (podplukovník generálního štábu). Za protektorátu se účastnil (v řadách vojenské ilegální organizace Obrana národa) protiněmeckého odboje. V Pražském květnovém povstání roku 1945 zastával funkci náčelníka štábu povstaleckého Vojenského velitelství Velké Prahy "Bartoš" a organizoval bojovou činnost pražských povstalců. Po druhé světové válce byl povýšen do hodnosti brigádního generála, ale na samém začátku 50. let dvacátého století se stal politickým vězněm a byl dokonce degradován na vojína. Koncem roku 1957 byl zproštěn obžaloby a byla mu navrácena generálská hodnost. O pět let později ochrnul po mozkové mrtvici a poslední dva roky svého života prožil upoután na lůžko. Výřez z fotografie datované k roku 1945.