František Xaver Věžník
František Xaver Věžník | |
---|---|
Nejvyšší zemský hofmistr Českého království | |
Ve funkci: 23. leden 1783 – 14. září 1789 | |
Panovník | Josef II. |
Předchůdce | František Antonín Nostic-Rieneck |
Nástupce | Jan Václav Špork |
Prezident rady nad apelacemi | |
Ve funkci: 1762 – 1783 | |
Panovník | Marie Terezie, Josef II. |
Předchůdce | Karel Fridrich Hatzfeld |
Nástupce | Jan Václav Špork |
Císařský tajný rada | |
Císařský komorník | |
Hejtman Starého Města Pražského | |
Panovník | Marie Terezie |
Rada nad apelacemi | |
Ve funkci: 1738 – ? | |
Panovník | Karel VI. |
Ředitel pražské univerzitní knihovny | |
Ve funkci: 1778 – 1789 | |
Panovník | Marie Terezie, Josef II. |
Dědičný místolovčí Českého království | |
Ve funkci: ? – 14. září 1789 | |
Panovník | Marie Terezie, Josef II. |
Narození | 1711 |
Úmrtí | 14. září 1789 (ve věku 77–78 let) Praha |
Choť | Marie Josefa z Trauttmansdorffu |
Rodiče | Bernard František z Věžník Eliška Švihovská z Rýzmberka |
Děti | Emanuel Josef |
Příbuzní | Anna Věžníková (vnučka) |
Zaměstnání | politik, úředník |
Profese | šlechtic |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | Královský uherský řád sv. Štěpána |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
František Xaver hrabě Věžník z Věžník (1711 – 14. září 1789) byl český politik a právník ze starobylého šlechtického rodu Věžníků. Řadu let zastával nejvyšší úřady ve správě Českého království a patřil ke strůjcům tereziánských a josefínských reforem. Vlastnil statky v různých částech Čech a palác Věžníků v Praze. Jeho synem Emanuelem rod Věžníků vymřel (1806).
Kariéra
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c5/Velk%C3%A9_V%C5%A1elisy%2C_z%C3%A1mek_%281%29.jpg/220px-Velk%C3%A9_V%C5%A1elisy%2C_z%C3%A1mek_%281%29.jpg)
Pocházel z početné rodiny hraběte Bernarda Františka Věžníka (1651–1714), narodil se jako předposlední z osmi synů, jeho matkou byla Bernardova druhá manželka Barbora Eliška Švihovská z Rýzmberka. Studoval práva a čtyři roky strávil na kavalírské cestě, od roku 1738 byl radou apelačního soudu, krátce nato se stal radou královské reprezentace a na počátku vlády Marie Terezie byl hejtmanem Starého Města Pražského. V této funkci se odmítl podvolit francouzské okupaci Prahy a placení předepsaných kontribucí pro francouzskou armádu. Proto byla na jeho palác uvalena exekuce a proti své vůli musel ubytovat 500 francouzských vojáků[1].
Oddanost habsburské monarchii za války o rakouské dědictví mu přinesla dlouholetou přízeň Marie Terezie a v dalších státních úřadech se podílel na tereziánských reformách, do smrti si pak udržel důvěru i Josefa II.[2] Byl jmenován c. k. komořím, tajným radou a stal se zemským sudím. V letech 1762–1783 byl prezidentem apelačního soudu a nakonec v letech 1783–1789 nejvyšším hofmistrem Českého království[3].
Mezitím v letech 1763–1766 vedl za českou stranu jednání s Bavorskem o urovnání sporu o zemské hranice na Šumavě. Později vedl zemskou studijní komisi, která vznikla v rámci školních reforem za Marie Terezie, a v letech 1778–1789 byl ředitelem pražské univerzitní knihovny. Za zásluhy získal uherský Řád sv. Štěpána a mimoto zastával čestný post dědičného místolovčího Českého království, který byl Věžníkům udělen v roce 1655.
Majetkové poměry a rodina
Plnoletosti dosáhl v roce 1733 a tehdy z dědictví po rodičích převzal statek Velké Všelisy na Mladoboleslavsku a panství Bukovany s osmi vesnicemi jižně od Příbrami. V Bukovanech byl rodovým sídlem zámek, který za Františka Xavera prošel zásadním rozšířením o jedno křídlo a zámeckou kapli. V roce 1747 se oženil s hraběnkou Marií Josefou Trauttmansdorffovou (1719–1772), která byla v době sňatku již dvojnásobnou vdovou. Po její smrti zdědil František Xaver panství Obříství s 12 vesnicemi u Mělníka[4]. Poddaní z Obříství se v roce 1775 zapojili do nevolnického povstání a ačkoliv František Xaver tehdy patřil k vlivným a nejvyšším představitelům státní správy, byl v roce 1777 za utlačování poddaných odsouzen k peněžité pokutě. Kromě statků na venkově vlastnil palác v Praze, který byl s ohledem na výkon vysokých zemských úřadů jeho hlavním sídlem.
Jeho jediný syn Emanuel Josef (1748-1806) rodový majetek zadlužil, počátkem 19. století všechny statky prodal a zemřel jako poslední mužský potomek rodu Věžníků.
Reference
- ↑ HLAVAČKA, Milan: Karel Albrecht; Praha, 1997 ISBN 80-85770-50-4
- ↑ Ottův slovník naučný, díl 26.; Praha, 1907 (reprint 2002) ISBN 80-7203-423-5
- ↑ CHARVÁT, Jaroslav, PALACKÝ, František: Přehled současný nejvyšších důstojníků a úředníků; Praha, 1941 dostupné online
- ↑ Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl VII. Východní Čechy; Praha, 1989
Média použitá na této stránce
Autor: Jan Polák, Licence: CC BY-SA 3.0
Tato fotografie byla pořízena Canon EOS 600D.