Gabrovo
Gabrovo Габрово | |
---|---|
![]() Kostel Nanebevzetí Panny Marie | |
Poloha | |
Souřadnice | 42°53′ s. š., 25°19′ v. d. |
Nadmořská výška | 392 m n. m. |
Stát | ![]() |
Oblast | Gabrovská |
Obština | Gabrovo |
Rozloha a obyvatelstvo | |
Rozloha | 233,8 km² |
Počet obyvatel | 52 477 (2022)[1] |
Hustota zalidnění | 224,4 obyv./km² |
Etnické složení | Bulhaři |
Náboženské složení | pravoslaví |
Správa | |
Vznik | 1477 |
Oficiální web | gabrovo |
Telefonní předvolba | 066 |
PSČ | 5300 |
Označení vozidel | EB |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Gabrovo (bulharsky Габрово) je město na centrálním severu Bulharska. Leží na březích řeky Jantra, na severním úpatí centrální části pohoří Stara planina. Je správním střediskem stejnojmenné oblasti a obštiny. Žije tu přibližně 52 tisíc[1] obyvatel.
Název města pochází ze slova габор (habr). Město je známo jako dějiště mnoha bulharských anekdot, sídlí zde Dům humoru a satiry, kde se pravidelně koná mezinárodní humoristický festival.[2] Město má technickou univerzitu, je vyhledáváno turisty jako východiště horských túr i díky nedalekému skanzenu Etar dokumentujícímu způsob života od poloviny 18. století do roku 1945.
O vzniku Gabrova existuje mnoho legend. Podle jedné z nich ho založil potulný kovářský mistr Račo Kovača, který se usadil pod habrem asi před 250 lety.
Historie
Nejstarší stopy po zdejším trvalém osídlení se nacházejí 2 km východně od města na místě bývalé pevnost Gradište, která existovala až do počátku 7. století. Její vznik je datován do 4. století, a to podle zlatých a měděných mincí z doby římských císařů Konstantina Velikého a Justiniána II. Archeologické vykopávky zde odhalily zeď o délce asi 4 km, která pevnost obklopovala, 42 hustě postavených obytných budov, prostory posádky střežící pevnost, hlavní vchod a tři strážní věže. V nejvyšší části pevnosti se nacházel hlavní chrám, postavený ve 4. století a o něco později byla přistavěna křtitelnice. Pevnost byla mnohokrát zničena a přestavována a předpokládá se, že přestala existovat po pádu Bulharské říše.
Vlastní osada vznikla ve středověku na strategickém místě v blízkosti průsmyků přes Starou planinu. Počátky osady se nacházejí u místa Toplika poblíž pramene na cestě do balkánských hor na úpatí kopce Petkova Niva. V centru dnešního města byla v letech 1985 a 1989 rozkryta vícevrstvá nekropole, která existovala v období od 13. do 19. století, a pozůstatky kostela svaté Petky. Předpokládá se, že kostel byl postaven k příležitosti převozu ostatků svaté Petky Bulharů v roce 1298 z Epibatu do Trnova, čímž se potvrzuje existence zdejšího osídlení již v době druhé bulharské říše. Na konci 12. století se zde rozvíjela řemesla a obchod, výroba byla spojena s obsluhováním a údržbou průchodů přes horské průsmyky – kovářství, zbrojařství atd.
V letech osmanské nadvlády bylo Gabrovo významným řemeslným a obchodním centrem.[3] První název obce – Gabruva se nachází v osmanském berním rejstříku z roku 1478 a současný se objevuje až od 17. století.[4] V roce 1622[p 1] procházel průsmykem Šipka Evlija Čelebi s ozbrojeným oddílem 500 mužů, kteří táhli do války proti Rakousku. Podle jeho cestopisu: „Gabrované, kteří mají za povinnost střežit průsmyk, neváhají přepadávat turecké kurýry, malé skupiny vojáků a další cestující, kteří jím procházejí.“ Cestou dolů do Gabrova „na úzkém, divokém a skalnatém místě, vhodném pro přepadení hajduky“, byl jeho oddíl napaden a Turci bojovali dvakrát; o Gabrovu napsal: „Bože, odpusť mi, ale vesnice je vzpurná, nezůstává tu pět nebo deset lidí… Jedním slovem, tito rolníci se dopouštějí loupeži na hoře Šipka, ve své vesnici neubytují ani 150 – 200 jezdců a ti, kteří se tam usadí silou, si nemohou být jisti zdravím. Ať moudří nechodí do těchto hor, neboť v zimě i v létě je tam mnoho lupičů.“[5] Jeden ze starších písemných dokumentů zmiňujících Gabrovo je z roku 1704 a žádá se v něm o povolení k opravě kostela svaté Petky. V žádosti se uvádí, že kostel „je náš od dobytí až do dnešního dne“, z čehož se usuzuje, že kostel byl postaven před pádem Bulharska pod osmanskou nadvládu (1396).[6]
V roce 1798 bylo město vypáleno v souvislosti s potlačováním krdžalijů. Přitom byl zničen kostel svatého Jana Křtitele, který byl původně postaven nejspíš v 16. století, ale na jaře roku 1799 byl znovu postaven.[4] Během bulharského obrození se Gabrovo začalo rychle hospodářsky rozvíjet, a proto tu v roce 1835 byla otevřena první bulharská sekulární škola a v roce 1872 střední škola. Byly postaveny krásné domy, kostely, mosty, kašny, věž s hodinami (1835). Již před tím tu stálo množství vodních mlýnů a provozovalo se mnoho řemesel – kovářství, nožířství, hrnčířství, pletení, zpracování kůže a mnoho dalších. V roce 1860 bylo Gabrovo prohlášeno městem. Felix Kanitz konstatoval, že v 70. letech 19. století „to byla velká dílna“ a že se jednalo o „město, které žije z vody“, s odkazem na široce používanou vodní sílu. Sláva výrobků z Gabrova se rozšířila po celé Osmanské říši i mimo ni. V Bukurešti byla po něm nazvána ulice Gabroveni. Obyvatelé města se aktivně účastnili povstání kapitána Ďada Nikoly v roce 1856, Tarnovského povstání v roce 1862, a bojovali v oddílech Chadžiho Dimitara. V roce 1868 založil Vasil Levski v místním klášteře revoluční výbor. který téhož roku podpořil odbojný oddíl Stefana Karadži (1868). Místní obyvatelé se zapojili do dubnového povstání, přičemž se zde zformoval oddíl Canka Ďustabanova, a po jeho porážce někteří vstoupili do oddílu Christa Boteva.[4]
Po osvobození a vzniku Bulharského knížectví zde podnikatelé Ivan Kalpazanov a Vasil Karagjozov postavili v roce 1882 textilní továrnu a vybavili ji moderními německými stroji. Díky rozvinutému textilnímu průmyslu se městu říkalo „bulharský Manchester“. V roce 1889 zde bylo otevřeno gymnázium pojmenované na počest svého zakladatele Vasila Aprilova. V roce 1906 bylo na některých ulicích v centru instalováno elektrické osvětlení, napájené z vodní elektrárny Usteto postavené Ivanem Chadžiberovem. Díky obchodnímu spojení se Saskou Kamenicí, kde byly v roce 1881 vyrobeny textilní stroje, zde byl zřízen německý konzulát s konzuly Vasilem Karagjozovem (1926 – 1933) a Koljo Karagjozovem (1934 – 1935). V roce 1959 nechala komunistická vláda zbořit klášter v centru města.[4]
Osobnosti
- Vasil Aprilov (1789–1847), lékař, spisovatel, mecenáš, propagátor školství, postava bulharského národního obrození
Obyvatelstvo
Ve městě žije 52 289 obyvatel a je zde trvale hlášeno 60 309 obyvatel.[7] Podle sčítání 1. února 2011 bylo národnostní složení následující:[8][p 2]
Partnerská města
Aalst, Belgie
Kumanovo, Severní Makedonie
Kutaisi, Gruzie
Mittweida, Německo
Mytišči, Rusko
Mohylev, Bělorusko
Nowy Sącz, Polsko
Panevėžys, Litva
Prešov, Slovensko
Thun, Švýcarsko
Černihiv, Ukrajina
Şəki, Ázerbájdžán
Petach Tikva, Izrael
Sisak, Chorvatsko[9]
Odkazy
Poznámky
Reference
- ↑ a b Dostupné online.
- ↑ JANOVSKÝ, Dušan. Bulharsko.net [online]. [cit. 2023-02-24]. Kapitola Gabrovo.
- ↑ MUSTAFČIEVA, Vera. Габрово. Вера Мутафчиева - Официален уебсайт [online]. [cit. 2023-02-24]. Dostupné online.
- ↑ a b c d Габрово - СВЕТИ МЕСТА. svetimesta.com [online]. [cit. 2023-02-25]. Dostupné online. (bulharsky)
- ↑ CHRISTOV, Ivan; TODOROV, Slavi. Пътеводител Шипка. София: Медицина и физкултура, 1988. 68 s. (bulharsky)
- ↑ CONČEV, Petăr. Из общественото и културно минало на Габрово. Исторически приноси. reprint 1934. vyd. [s.l.]: [s.n.], 1996. 802 s. obsah. S. 245. (bulharsky)
- ↑ Таблици на адресно регистрираните по постоянен и по настоящ адрес лица към 15.12.2022 г. (по области, общини и населени места). Обновява се тримесечно. [online]. Sofie: Главна Дирекция, Гражданска Регистрация и Административно Обслужване, 2022-12-15 [cit. 2023-02-24]. Dostupné online. (bulharsky)
- ↑ НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА [online]. Sofie: Национален статистически институт, 2011 [cit. 2022-12-27]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-03. (bulharsky)
- ↑ Община Габрово [online]. Община Габрово [cit. 2023-02-24]. Stránka Побратимени градове. Dostupné online. (bulharsky)
Literatura
- ŠPÉT, Jiří. Několik postřehů ze současného bulharského muzejnictví. Muzejní a vlastivědná práce. 1981, roč. 19/89, čís. 2, s. 75–80. ISSN 1803-0386.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Gabrovo na Wikimedia Commons
- Oficiální stránky obštiny Gabrovo
Média použitá na této stránce
This is the national flag of Belgium, according to the Official Guide to Belgian Protocol. It has a 13:15 aspect ratio, though it is rarely seen in this ratio.
Its colours are defined as Pantone black, Pantone yellow 115, and Pantone red 032; also given as CMYK 0,0,0,100; 0,8.5,79,0; and 0,94,87,0.Georgian flag in Pantone MS.
A transparent circle on a light-colored background (hex color code
#F9F9F9
), designed to be placed over content to show only that portion within the circle. The circle has a black border 0.5% as wide as its outside diameter. Autor:
- Dormition_of_the_Most_Holy_Mother_of_God_Church_Gabrovo_TB1.jpg: Todor Bozhinov
- derivative work: MrPanyGoff (talk)
Dormition of the Most Holy Mother of God Church, Gabrovo
Autor: Brosen, Licence: CC BY 2.5
Při zobrazení tohoto souboru lze snadno přidat orámování