IAI Kfir
Kfir | |
---|---|
![]() United States Navy F-21A Kfir | |
Určení | záchytný stíhač/stíhací bombardér |
Výrobce | Israel Aircraft Industries |
První let | 4. června 1973[1] |
Zařazeno | 1976 |
Vyřazeno | Izrael (1996) |
Charakter | ve službě |
Uživatel | Izraelské letectvo United States Navy Kolumbie Srí Lanka |
Vyrobeno kusů | přes 220 |
Cena za kus | 4,5 mil USD |
Vyvinuto z typu | IAI Nešer |
Varianty | IAI Nammer |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
IAI Kfir (hebrejsky: כפיר, „lvíče“) je izraelský víceúčelový bojový letoun, určený pro každé počasí, vyráběný společností Israel Aircraft Industries. V podstatě jde o upravený drak letounu Dassault Mirage 5 s izraelským vybavením a v Izraeli vyráběnou verzí amerického motoru General Electric J79. Veřejnosti byl poprvé představen 14. dubna 1975 a 31. června 1977 se objevil na aerosalonu v Paříži.[2]
Vývoj
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/12/IAIKfir010.jpg/220px-IAIKfir010.jpg)
Typ vznikl dalším vývojem letounu IAI Nešer, izraelské kopie typu Dassault Mirage 5. Od svého předchůdce se odlišoval zejména instalací motoru amerického původu General Electric J79 a nového palubního elektronického vybavení, licenčně vyráběných v Izraeli. To si vyžádalo změnu rozměrů trupu, který byl před a za kokpitem prodloužen aby pojmul nově instalovanou avioniku, a v oblasti motorového prostoru naopak zkrácen a rozšířen aby se přizpůsobil rozměrům nové pohonné jednotky. Zvětšeny byly i vstupy vzduchu do motoru a na hřbet trupu byl přidán dodatečný vstup vzduchu určeného k chlazení turbíny motoru. Dále došlo k zesílení podvozku a přestavbě palivového systému a kokpitu.[3] Vývojové práce byly zahájeny v dubnu 1969, zpočátku úpravou stroje Mirage IIIBJ č. 88, již dříve využitého v průběhu vývoje letounu Nešer, do kterého byl nově zabudován motor J79. Letoun v této nové konfiguraci poprvé vzlétl 4. června 1973.[1]:s.2 Vývoj typu byl koordinován generálem Benny Peledem, tehdejším velitelem Izraelského letectva.[3]
Služba
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d1/Ecuadoran_Air_Force_Kfir.jpg/220px-Ecuadoran_Air_Force_Kfir.jpg)
Kfir začal přicházet do výzbroje jednotek Izraelského vojenského letectva v roce 1975, počínaje 101. perutí, která převzala první stroje 14. dubna.[1] Později typ obdržely i perutě čísel 109, 113, 144, 149 a 254, u nichž sloužil v roli záchytného stíhače i stíhacího bombardéru, ale z prvé role začal být brzy vytlačován nově zaváděnými americkými stroji F-15A/B Eagle. Bojového nasazení se typ dočkal především v době první libanonské války a podílel se i na hlídkování a ostraze izraelského vzdušného prostoru v době války v Zálivu. Z aktivní služby v Izraeli byl vyřazen v polovině 90. let 20. století.
Mimo služby v zemi původu se menší počty letounů dočkaly vývozu do Spojených států, Ekvádoru, Kolumbie a na Srí Lanku. Možnosti exportu typu byly omezeny závislostí na souhlasu americké vlády s ním, vzhledem k použití licenční pohonné jednotky a některého elektronického vybavení americké konstrukce.
Varianty
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/06/IAI-Kfir-hatzerim-1.jpg/220px-IAI-Kfir-hatzerim-1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/30/Colombian_Air_Force_Kfir_%28cropped%29.jpg/220px-Colombian_Air_Force_Kfir_%28cropped%29.jpg)
- Kfir C.1
- Původní výrobní provedení. V průběhu výroby došlo k instalaci „kachních ploch“ malého rozpětí na vstupy vzduchy do motoru, tato modifikace pak byla označována jako „Kfir Canard“.[1]:s.2 Dvacet pět letounů tohoto provedení si pronajaly Spojené státy americké, které je pod označením F-21A používaly k nácviku vzdušného boje u výcvikových stíhacích jednotek námořnictva a později námořní pěchoty.
- Kfir C.2
- Aerodynamicky vylepšené provedení s tzv. „psím zubem“ na náběžné hraně křídel, aerodynamickými lištami na špici trupu a kachními plochami o zvětšeném rozpětí, zavedené v roce 1977 a představující hlavní výrobní variantu. Došlo u něj také k instalaci systému inerciální navigace. Pozdější vyrobené kusy nesly nový radar Elta EL/M-2001B, což vedlo k dalšímu prodloužení přídě o 80 cm.[3] Dva stroje této verze byly po odstranění hlavňové výzbroje modifikovány na fotoprůzkumné.[1]:s.15
- Kfir TC.2
- Dvoumístná cvičně-bojová varianta, která se dále odlišovala prodlouženou špičkou trupu klesající pod ostřejším úhlem pro zlepšení výhledu.
- Kfir C.7
- Letoun s výkonnější variantou motoru J79-GEJ1E, možností doplňování paliva za letu, novou avionikou a dvěma dodatečnými závěsníky výzbroje pod trupem, optimalizovaný pro roli stíhacího bombardéru. Verze vznikala začátkem 80. let přestavbou ze strojů varianty C.2.
- Kfir TC.7
- Dvoumístná cvičná varianta.
- Kfir C.9
- Nerealizovaná varianta pro Argentinu, poháněná motorem Atar 9K50. Projekt se později stal základem vývoje jihoafrického Atlas Cheetah.
- Kfir C.10
- Exportní varianta pro letectva Ekvádoru a Kolumbie.
- Kfir TC.10
- Dvoumístná varianta založená na modernizaci Kfiru TC.7.
- Kfir C.12
- Stíhací bombardér pro letectvo Kolumbie.
Uživatelé
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/IAI_Kfir_operators.png/440px-IAI_Kfir_operators.png)
Současní
Bývalí
Specifikace
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b3/IAI_Kfir_C2_3-view_line_drawing.jpg/440px-IAI_Kfir_C2_3-view_line_drawing.jpg)
Údaje platí pro variantu Kfir C.2[4]
Technické údaje
- Osádka: 1
- Délka: 15,65 m
- Rozpětí: 8,22 m
- Výška: 4,55 m
- Nosná plocha :
- Plocha křídla: 34,80 m²
- Kachní plochy: 1,66 m²
- Hmotnost (prázdný): 7 285 kg
- Hmotnost (naložen): 10 415 kg
- Maximální vzletová hmotnost: 14 670 kg
- Pohonná jednotka: 1 × proudový motor General Electric J79-J1E
- Suchý tah: 52,89 kN
- Tah s forsáží: 83,40 kN
Výkony
- Maximální rychlost: 2 440 km/h ve výši 11 000 m
- Akční rádius: 768 km
- Dostup: 17 700 m
- Stoupavost: 233,3 m/s
Výzbroj
- Kanony: 2 × 30mm kanon DEFA 553 vyráběný firmou Rafael; se 140 náboji na zbraň
- Max. náklad munice: 4 295 kg na sedmi závěsnících
- Pumy: Mk-82, GBU-13 a Griffin LGBs, TAL-1 a TAL-2 CBUs, BLU-107 Durandal, HOBOS.
- Raketomety na neřízené střely
- Řízené střely: AGM-45 Shrike ARMs; AGM-65 Maverick ASMs; protiletadlové AIM-9 Sidewinder, Shafrir, Python.
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d e DOR, Amos. Israel Aircraft Industries Kfir. Milano: AD Graphics, 2000. ISBN 88-87841-08-X. (anglicky)
- ↑ ČEJKA, Marek. Dějiny moderního Izraele. Praha: Grada Publishing, 2011. 351 s. ISBN 978-80-247-2910-7. S. 151.
- ↑ a b c PETZ, Daniel; ŠMÝRA, František. Kfir - lvíče z Izraele (2. část). Plastic Kits Revue. 1993, roč. III, čís. 16, s. 60–63.
- ↑ GUNSTON, Bill. Illustrated Guide to the Israeli Air Force. London: Salamander Books, 1982. ISBN 0-86101-140-6. Kapitola IAI Kfir, s. 138. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu IAI Kfir na Wikimedia Commons
- IAI Kfir na valka.cz
- (anglicky) Kamufláže letounu IAI Kfir Archivováno 23. 5. 2013 na Wayback Machine.
Média použitá na této stránce
Made by author of Xramp, first uploaded by Denelson83 as Flag of Ecuador.svg, modifications by Husunqu.
A Colombian Air Force Kfir, assigned to the 111th Combat Squadron, over Rionegro, Colombia, Aug. 12, 2014, during Relampago (Lightning) 2014. Relampago is a combined air cooperation engagement with the Republic of Colombia. One hundred Airmen and six F-16s are participating in the first major joint-air training opportunity under the auspices of the South Carolina National Guard's State Partnership Program with the country of Colombia.
Autor:
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f8/Flag-of-Israel%28boxed%29.png/20px-Flag-of-Israel%28boxed%29.png)
Initial IAI Kfir (sometime called "Kfir C-1") modified with small canards surfaces ( like F-21, US version) in the entrance to the Israeli Air Force Base Uvda, near Eilat. Later Kfir C-2 version had larger surface canards.
The tail-number and its painting are non-original.
Dedicated to GridgeA right side view of an Israel Aircraft Industries F-21A Kfir (young lion) aircraft of the U.S. Navy fighter squadron VF-43. Twenty-five modified Kfir C1s were leased to the US Navy and the US Marine Corps from 1985 to 1989, to act as adversary aircraft in dissimilar air combat training (DACT). These aircraft, designated F-21A Kfir, had narrow-span canard foreplanes and a single small rectangular strake on either side of the nose which considerably improved the aircraft's manoeuvrability, and handling at low speeds.
The 12 F-21 aircraft leased to the US Navy, painted in a three-tone blue-gray "ghost" scheme, were operated by VF-43, based at NAS Oceana, Virginia (USA). In 1988 they were returned and replaced by the F-16N. The 13 aircraft leased to the United States Marine Corps were operated by VMFT-401 at Marine Corps Air Station Yuma, Arizona. In addition to the blue-gray painted aircraft, the USMC also had some F-21s painted in Israeli colors and desert "flogger" schemes. These aircraft were replaced by F-5Es when the F-21s were returned in 1989.Autor: User:Bukvoed, Licence: CC BY 2.5
An Israel Aircraft Industries Kfir C2 of 144 Squadron "Phoenix" at the Muzeyon Heyl ha-Avir (Israeli Air Force Museum), near Hatzerim Airbase in 2006
IAI Kfir Operators 2010
Released to Public ID: DF-ST-87-12683 Operation / Series: BLUE HORIZON
An Ecuadoran air force Kfir aircraft takes off during the joint US/Ecuadoran Exercise BLUE HORIZON'86.Autor: Marcin Zieliński, Licence: CC BY 2.5
A line drawing of IAI Kfir C-2.