Igor Indruch
Igor Indruch | |
---|---|
Narození | 27. listopadu 1967 (55 let) Valašské Meziříčí ![]() |
Povolání | překladatel a spisovatel |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Igor Indruch (* 27. listopadu 1967, Valašské Meziříčí) je český překladatel z angličtiny, spisovatel a nakladatel.
Vydal romány Děti mrtvol (Votobia 1995) o osudech svých vrstevníků v období kolem sametové revoluce a Mozkodlab: Fifíkovská variace (vlastním nákladem Krupun Trog, Lanškroun 1999), postmoderní parafráze knihy Výchova dívek v Čechách Michala Viewegha.
V roce 2020 založil nakladatelství Igor Indruch, v němž působí jako vydavatel a editor. V témže roce jako první svazek edice Everlife vydal společně s nakladatelstvím A VIRTÙ RESEARCH & TECHNOLOGIES knihu Michala Egera Egiho milý deníček[1].
Igor Indruch vystupuje jako lektor vlastních workshopů, v nichž spojuje informace o aktuálních událostech na literární scéně s analýzami literárních děl a editorskými službami pro účastníky, což jsou zpravidla autoři a zájemci o literaturu[2]. Je autorem glos a fejetonů, v nichž se z pozice insidera zabývá českým literárním provozem[3][4]. Publikuje také osobní vzpomínky ("memoárky"[5]) na dětství ve Valašském Meziříčí, které určilo jeho další životní a umělecké směřování[6].
Žije ve Valašském Meziříčí, má tři děti, pracuje jako technický překladatel na volné noze.
Dílo
- Děti mrtvol, 1994 Votobia, 2021 Nakladatelství Igor Indruch
- Mozkodlab, 1999 Krupun Trog
- Buď rád, že nic nemáš, 2021 Nakladatelství Igor Indruch
Překlady
1991–4 Victoria Publishing, 1994–6 Votobia
- Jediná šance, Bill Adams, Cecil Brooks, Votobia
- Darkhorse, Geoffrey Giuliano, Votobia
- Blackbird, Geoffrey Giuliano, Votobia
- Miluj svůj život – pracovní kniha, Louise L.Hay, Votobia
- Limitní situace, Louise L. Hay, Votobia
- Tvé srdce – tvá planeta, Harvey Diamond, Votobia
- Mistr těch, kteří vědí: Ezra Pound, James Laughlin, Votobia
- Sexus, Henry Miller, Votobia
- Plexus, Henry Miller, Votobia
- Nexus, Henry Miller, Votobia
- Pro blázny smrt, Mario Puzo, Votobia
- Kosti a svaly zenu, Paul Reps, Votobia
- Kámen Medusy, Jack Du Brul, BB Art 2005
- Náhlá smrt, David Rosenfelt, BBArt
- Nic neříkej, Karen Rose, BBArt
- Buďte tím, kým chcete být, Marshall Goldsmith, Mark Reiter, MP
- Ego je váš nepřítel, Ryan Holiday, MP
Odkazy
Reference
- ↑ Egiho deníček jako výpověď i mapa: Brněnský bloger vydává svůj životní příběh. bystrcnik.online [online]. [cit. 2020-04-22]. Dostupné online.
- ↑ Sad jménem Sad. Sad jménem Sad [online]. [cit. 2023-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Literární gangy: Jak se válčí o hvězdičky na Databázi knih. Literární gangy: Jak se válčí o hvězdičky na Databázi knih [online]. [cit. 2023-06-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Literární gangy: Umění nebo komerce?. Literární gangy: Umění nebo komerce? [online]. [cit. 2023-07-10]. Dostupné online.
- ↑ Igor Indruch: Memoárky. Igor Indruch: Memoárky [online]. [cit. 2023-07-10]. Dostupné online.
- ↑ Memoárky: Dětství s málo penězi. Memoárky: Dětství s málo penězi [online]. [cit. 2023-07-10]. Dostupné online.
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Igor Indruch
- Stránka nakladatelství Igor Indruch
- Profesionální profil
- Indruchovy texty na LiTerra.cz a na serveru Písmák Archivováno 4. 3. 2016 na Wayback Machine.
- Pavel Kotrla: Igor Indruch, heslo pro Literární slovník severní Moravy a Slezska (2001, ISBN 80-7198-515-5)
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“