Jakovlev Jak-28
Jak-28 | |
---|---|
![]() Jak-28L z expozice muzea 121. závodu na opravy letadel, Kubinka, 2012. | |
Určení | Střední bombardér Průzkumný letoun Pro elektronický boj Záchytný stíhač |
Původ | Sovětský svaz |
Výrobce | Saratovský závod (1963-64) Irkutský závod (1960-71)[1] Novosibirský závod |
Konstruktérská skupina | Jakovlev |
První let | 5. března 1958 |
Zařazeno | 1960 |
Vyřazeno | 1992 (Bělorusko) |
Uživatel | Sovětské letectvo Vojska protivzdušné obrany Ruské letectvo Ukrajinské letectvo |
Vyrobeno kusů | 1 180 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/16-05-29-JAK-28-LHS-Finowfurt-RalfR-DSCF8178.jpg/220px-16-05-29-JAK-28-LHS-Finowfurt-RalfR-DSCF8178.jpg)
Jakovlev Jak-28 (kód NATO "Brewer", "Firebar" a "Maestro") byl sovětský bojový letoun, který vznikl podle svého předchůdce Jaku-25, resp. Jaku-26 - bombardovací verze. První prototyp stroje vzlétl 5. března 1958. Byly postupně vyrobeny tři prototypy, z nichž poslední odpovídal sériovému stroji. Stroj se začal vyrábět roku 1960, přičemž bylo vyrobeno několik verzí, včetně stíhacího stroje Jak-28P Firebar.
Vývoj
Západ se s Jakem-28 poprvé seznámil na letecké přehlídce v Tušinu roku 1961. Západní analytici se zpočátku domnívali, že jde spíše o stíhací než útočný letoun – a pokračování Jaku-25M – a dostal označení „Flashlight". Poté, co byla rozpoznána jeho skutečná role, byla série bombardérů Jak-28 přejmenována na „Brewer“.
Jak-28 byl středoplošník s velkým křídlem o šípovitosti 45 stupňů. Vodorovné ocasní plochy byly vetknuty do poloviny svislé plochy (s výřezy umožňujícími pohyb kormidla). Na náběžné hrany byly namontovány sloty a na odtokové hrany křídel byly namontovány štěrbinové klapky. Dva proudové motory Tumanskij R-11, zpočátku každý o tahu 57 kN (12 795 lbf), byly zavěšeny v gondolách, podobně jako u předchůdce Jaku-25. Motory namontované na křídle a hlavní jednostopý podvozek (doplněný podpěrnými koly v aerodynamických krytech u konců křídel) umožňovaly použití většiny prostoru trupu na palivové nádrže a vybavení. Byl primárně podzvukový, ačkoli ve velké výšce mohl překročit Mach 1.
Celková produkce všech Jaků-28 dosáhla 1180 ks.
Služba
Letoun je možná nejlépe známý pro hrdinské činy kapitána Borise Kapustina a poručíka Jurije Janova poté, co letoun Jak-28, který pilotovali, utrpěl 6. dubna 1966 fatální poruchu motoru. Dostali rozkaz odklonit se a pokusit se o přistání v sovětské zóně Německa, ale ztratili kontrolu nad letounem a zabloudili do vzdušného prostoru Západního Berlína. Posádce se podařilo vyhnout sídlišti, ale spadli do jezera Stößensee, aniž by se katapultovali. Jejich těla spolu s troskami vytáhli z jezera potápěči Královského námořnictva (přiletěli z Portsmouthu) a specialisté na záchranu, kteří z letadla také získali důležitý přísně tajný materiál včetně motorů, které byly převezeny na základnu Gatow ke kontrole RAF a americkými inženýry. Těla obou pilotů byla vrácena do SSSR s plnými vojenskými poctami od příslušníků sovětské i britské ozbrojené služby a oba byli posmrtně vyznamenáni Řádem rudého praporu. První motor byl opraven 18. dubna 1966 a druhý o týden později; oba motory byly vráceny SSSR 2. května 1966.[2]
Jak-28P byl stažen ze služby na počátku 80. let, ale cvičné a další verze zůstaly ve službě až do pádu Sovětského svazu. Létaly minimálně do roku 1992. Průzkumné letouny a letouny pro elektronický boj byly nakonec nahrazeny variantami Suchoj Su-24.
Varianty
- Jak-28 Brewer-A - základní verze - vyrobeno 350 kusů
- Jak-28L Brewer-B - modernizovaná verze - vyrobeno 111 kusů
- Jak-28I Brewer-C - modernizovaná verze - vyrobeno 223 kusů
- Jak-28R Brewer-D - verze s průzkumným zařízením - vyrobeno 183 kusů
- Jak-28E Brewer-E - verze pro radioelektronický boj s elektronickým vybavením umístěným v pumovnici
- Jak-28P Firebar - přepadový stíhací letoun pro každé počasí - vyrobeno 435 kusů
- Jak-28U Maestro - cvičná verze - vyrobeno 183 kusů
Specifikace (Jak-28P)
![Nákres](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/Yakovlev_Yak-28P_three-view_silhouette.png/350px-Yakovlev_Yak-28P_three-view_silhouette.png)
Technické údaje
- Posádka: 2
- Rozpětí: 12,5 m
- Délka: 21,6 m
- Výška: 3,95 m
- Nosná plocha: 37,6 m²
- Hmotnost prázdného stroje: 15 000 kg
- Max. vzletová hmotnost: 20 000 kg
- Pohon: 2× proudový motor Tumanskij R-11
- Tah motoru: 46 kN
Výkony
- Maximální rychlost: 1 840 km/h
- Dostup: 16 750 m
- Dolet: 2 500 km
- Plošné zatížení: 531 kg/m²
- Pomět tah/hmotnost: 0.62
Výzbroj
- 2 × střely vzduch-vzduch R-98M (AA-3 'Anab'), obvykle jedna R-98TM infračerveně naváděná a jedna R-98RM naváděná radarem
- 2 × střela K-13A (AA-2 'Atoll')
Odkazy
Reference
- ↑ Основные события истории ОАО «Корпорация «Иркут»
- ↑ British FO documents down graded and released to the public in 2017.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jakovlev Jak-28 na Wikimedia Commons
- (německy) suchoj.com
- (anglicky) Aero-concept
Média použitá na této stránce
(c) RIA Novosti archive, image #477421 / Vladimir Rodionov / CC-BY-SA 3.0
“Yak-38 fighter aircraft”. Yakovlev Yak-38 fighter aircraft of the Novorossiisk heavy aircraft carrying cruiser of the Pacific Fleet.
Autor:
3-view silhouettes of the Yakovlev Yak-28P
Autor: Ralf Roletschek , Licence: GFDL 1.2
sowjetische JAK-28R in Finowfurt (LHS)
Autor: Aleksandr Markin, Licence: CC BY-SA 2.0
Flight! Yakovlev Yak-9UM HB-RYA
Autor: Alan Wilson , Licence: CC BY-SA 2.0
The 'L' was a tactical bomber variant of this impressive aircraft type. On display outside the 121st Aircraft Repair Plant at Kubinka, Russia.
11-8-2012