Jan Štefan
Prof. ThDr. Jan Štefan | |
---|---|
![]() prof. Jan Štefan | |
Narození | 30. března 1958 (66 let) Praha, Československo |
Bydliště | ![]() |
Národnost | česká |
Alma mater | Akademické gymnázium Štěpánská (1973–1977) Evangelická teologická fakulta Univerzity Karlovy (1977–1983) |
Povolání | vysokoškolský učitel, farář, spirituál a redaktor |
Zaměstnavatel | Univerzita Karlova |
Znám jako | evangelický farář a teolog |
Nábož. vyznání | Českobratrská církev evangelická |
Choť | Zoja Černovská |
Děti | Anselm Benedikt Štefan |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jan Štefan (* 30. března 1958, Praha) je český evangelický farář, profesor systematické teologie a vysokoškolský pedagog. Věnuje se dílu Karla Bartha a novodobé české evangelické teologii.
Život
Vyrostl v liberální evangelické rodině a v pražském salvátorském sboru. V letech 1973–1977 navštěvoval Akademické gymnázium, 1977–1983 studoval evangelickou teologii na Komenského evangelické bohoslovecké fakultě v Praze, z toho dva semestry na církevní vysoké škole v Naumburgu/Saale (Katechetisches Oberseminar) v tehdejší NDR.[1] V roce 1983 promoval a byl ordinován kazatelem Českobratrské církve evangelické. 1983-1985 působil jako seniorátní vikář Poděbradského seniorátu,[2] [3]po farářské zkoušce (1985)[1] v letech 1986–1990 působil jako farář v Českém Brodě, kde vystřídal faráře Jiřího Štorka[4].
V Českém Brodě dokončil disertační práci o přirozeně-teologické debatě v evangelické teologii 20. století (promoce v prosinci 1987, název práce Skrze víru chodíme, ne skrze vidění. Rozhovor o přirozeně-teologických tématech v evangelické theologii 20. století. Pokus o zmapování terénu). Na Komenského fakultu ho přivedli jako pomocného asistenta na malý úvazek v listopadu 1987 L. Brož a J. Smolík.[5] Po skončení studentské stávky v zimě 1989/1990 se prakticky přes noc musel plně ujmout veškeré výuky systematické teologie.[6] V akademickém roce 1990–1991 přešel na katedru v plném úvazku jako odborný asistent, v červnu 1991 byl jmenován docentem a pověřen vedením Katedry systematické teologie.[7] Habilitační práci pod názvem Aby všichni lidé spaseni byli. Na téma APOKATASTASIS PANTÓN v evangelické teologii 20. století napsal o soteriologickém univerzalismu v evangelické teologii 20. století. Od té doby působí na fakultě,[8] počínaje rokem 2008 jako profesor.[5]
Od devadesátých let je členem Vědecké rady ETF, v letech 1990–1996 byl proděkanem fakulty pro rozvoj, od r. 2000 je členem oborových rad doktorských studijních programů. V letech 1987–1995 byl poslancem několika synodů ČCE, 1984–2001 členem Poradního odboru teologického při synodní radě ČCE (1997–2001 jako jeho předseda), 1999–2001 členem Poradního odboru ekumenického. V letech 1988–1992 pracoval v evropské ekumenické skupině Leuenberger Lehrgespräche. 1996-2020 byl členem evropské Societas oecumenica, od r. 2005 německé Gesellschaft für Evangelische Theologie.[9] Zasedal v různých redakčních radách: 1987–1989 v evangelickém církevním týdeníku Kostnické jiskry[10], 1996–2002 v mezinárodní Ökumenische Rundschau[11] (Frankfurt/Main), od r. 1995 v Teologické reflexi[12], kde pravidelně uveřejňuje své studie a eseje.[9]
Přednášel na německých barthovských symposiích a na setkáních Gesellschaft für Evangelische Teologie[13].
2011-2021 pracoval na částečný úvazek jako studentský farář ETF. Při středečních bohoslužbách ve fakultní kapli v akademicky pojatých kázáních i ekumenicky koncipovaném liturgicko-sakramentálním dění praktikoval propojení teologické reflexe s univerzitní spiritualitou.[14][15]
Dílo
Studiu moderní systematické teologie se věnoval již na fakultě a v průběhu vikariátu. Kulturní zájmy jej zprvu zavedly k dílu N. Berďajeva a P. Tillicha, luterská věroučná orientace k G. Ebelingovi a dalším bohoslovcům bultmannovské školy. Nespokojenost s věroučnou neurčitostí a liturgickou chudobou českého evangelictví jej přiklonila k římskému katolicismu. Na začátku práce v církvi objevil K. Bartha a dialektickou teologii.[1]
Vlastní badatelská činnost je zaměřena na dějiny německojazyčné evangelické teologie 20. století. V r. 2006 vydal monografi Karl Barth a ti druzí[16], věnovanou pětici reprezentativních evangelických německy píšících teologů 20. století – K. Barthovi, E. Brunnerovi, P. Tillichovi, P. Althausovi a H.J. Iwandovi. Klade jim otázky z oblasti fundamentální teologie (historické a přirozené zjevení, víra a náboženství, teologie a filosofie) a soteriologie, příp. eschatologie (všeobecná nabídka spásy, její partikulární a univerzální uskutečnění). Každý z teologů je představen stručným životopisem, tematickým přehledem díla a obsáhlým soupisem původních vydání a reedic, souborných německých edic, a anglických a francouzských překladů. Zvláštní pozornost je věnována vztahům těchto čtyř teologů k Barthovi a Barthovým, Tillichovým a Iwandovým kontaktům s českými evangelickými teology, zejména J. L. Hromádkou, J. B. Součkem a J. M. Lochmanem.[17]
Rozsáhlému dílu K. Bartha se systematicky věnuje po desetiletí[18] (několik studií v německých kolektivních monografiích, překlad antologie Boží božství a Boží lidství[19], 2005, s P. Gallusem). Ve studiích z oblasti fundamentální teologie se zamýšlel nad smyslem, místem a podobou (systematické) teologie, ve studiích z historické teologie podrobil loajální kritice teologickou cestu ČCE.[9] V roce 2018 vydal výbor kázání Pane, ke komu bychom šli?[20]
V pedagogické činnosti usiluje o předání klasické křesťanské dogmatiky, a to z perspektivy luterského a reformovaného protestantismu.[21] Inicioval, řídil a komentoval překlady dvou hojně užívaných učebnic, Pöhlmannova Kompendia evangelické dogmatiky[22] (2002) a Epoch dějin dogmatu B. Lohseho[23] (2003, 2010). Vedle barthovského okruhu (E. Brunner, H. J. Iwand, H. Gollwitzer) se nepřestával učit u německých vykladačů Luthera a hledat inspiraci u E. Jüngela, J. Moltmanna a G. Sautera, v poslední době se cítí být spřízněn s americkými postlindbeckovskými teology barthovskými (G. Hunsinger, B. McCormack) i luteránskými (R. Jenson).[9]
Bibliografie
- ŠTEFAN, Jan. Pane, ke komu bychom šli?: 21 kázání. Praha: Kalich, 2018. 192 s. ISBN 978-80-7017-254-4.
- ŠTEFAN, Jan. Karl Barth a ti druzí. Pět evangelických theologů 20. století Barth-Brunner-Tillich-Althaus-Iwand. Praha: CDK, 2006. 507 s. ISBN 80-7325-080-2.
- ŠTEFAN, Jan. Vyvýšení Syna člověka – soubor postních a velikonočních kázání z Českého Brodu z roku 1990. [s.l.]: [s.n.], 1998. ISBN 80-86057-03-8.
- Habilitace Aby všichni lidé spaseni byli. Na téma APOKATASTASIS PANTÓN v evangelické teologii 20. století (1990; nepublikováno, výňatky v Křesťanské revui LVIII, 1991, č. 1,18–23; č. 2, 35–38).
- Disertace Skrze víru chodíme, ne skrze vidění. Rozhovor o přirozeně-teologických tématech v evangelické teologii 20. století. Pokus o zmapování terénu (1986; nepublikováno, výňatek v Křesťanské revui LV, 1988, č. 1, 92–93).
Reference
- ↑ a b c 75 let fakulty - učitelé. Evangelická teologická fakulta [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ f. Jan Štefan – Evangnet. www.evangnet.cz [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ NEŠPOR, Zdeněk R. Malý slovník českých nekatolických náboženských osobností 20. a 21. století. První vydání. vyd. Praha: [s.n.] 465 pages s. Dostupné online. ISBN 978-80-7017-261-2, ISBN 80-7017-261-4. OCLC 1120719683 S. 373.
- ↑ Historie kazatelů na sboru ČCE v Českém Brodě – Evangnet. evangnet.cz [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ a b Sto let Evangelické teologické fakulty. 1. vyd. Praha: Evangelická teologická fakulta Univerzity Karlovy, 2019. 264 s. ISBN 978-80-270-6975-0. S. 54.
- ↑ Sto let Evangelické teologické fakulty. 1. vyd. Praha: Evangelická teologická fakulta Univerzity Karlovy, 2019. 264 s. ISBN 978-80-270-6975-0. S. 35.
- ↑ Katedra systematické teologie. Evangelická teologická fakulta [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ Kdo je kdo = Who is who : osobnosti české současnosti : 5000 životopisů. Příprava vydání Michael Třeštík. 5. vyd. Praha: Agentura Kdo je kdo, 2002. 776 s. ISBN 80-902586-9-7. S. 654.
- ↑ a b c d Sto let Evangelické teologické fakulty. 1. vyd. Praha: Evangelická teologická fakulta Univerzity Karlovy, 2019. 264 s. ISBN 978-80-270-6975-0. S. 55.
- ↑ Evangelický týdeník. www.evangelickytydenik.cz [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ Ökumenische Rundschau. www.oekumenische-rundschau.de [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ Teologická reflexe. Evangelická teologická fakulta [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ Gesellschaft für Evangelische Theologie e. V.. www.get-theologie.de [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online. (německy)
- ↑ Sto let Evangelické teologické fakulty. 1. vyd. Praha: Evangelická teologická fakulta Univerzity Karlovy, 2019. 264 s. ISBN 978-80-270-6975-0. S. 56.
- ↑ Jan Štefan - Poopustil jeho, aby neopustil nás. [s.l.]: [s.n.] Dostupné online.
- ↑ DATABAZEKNIH.CZ. Karl Barth a ti druzí - Jan Štefan | Databáze knih. www.databazeknih.cz [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ ŠTEFAN, Jan. Karl Barth a ti druzí. 1. vyd. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 2006. 507 s. ISBN 80-7325-080-2. S. zadní strana.
- ↑ NEŠPOR, Zdeněk R. Malý slovník českých nekatolických náboženských osobností 20. a 21. století. První vydání. vyd. Praha: [s.n.] 465 pages s. Dostupné online. ISBN 978-80-7017-261-2, ISBN 80-7017-261-4. OCLC 1120719683 S. 373–374.
- ↑ DATABAZEKNIH.CZ. Boží božství a boží lidství - Karl Barth | Databáze knih. www.databazeknih.cz [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ Pane, ke komu bychom šli? 21 kázání. [s.l.]: [s.n.] Dostupné online.
- ↑ prof. ThDr. Jan Štefan. Evangelická teologická fakulta [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ DATABAZEKNIH.CZ. Kompendium evangelické dogmatiky - Horst Georg Pöhlmann | Databáze knih. www.databazeknih.cz [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
- ↑ DATABAZEKNIH.CZ. Epochy dějin dogmatu - Bernhard Lohse | Databáze knih. www.databazeknih.cz [online]. [cit. 2023-02-27]. Dostupné online.
Související články
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jan Štefan
- Profil na Evangelické teologické fakultě Karlovy univerzity
- Profil na Karlově univerzitě
- Údaje ze sborníku 75 let ETF
- Publikační a další odborná činnost evidována v databázi OBD.
- Profil na Evanget
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“