Jan Urban Jarník
Jan Urban Jarník | |
---|---|
![]() | |
Narození | 25. května 1848 Potštejn ![]() |
Úmrtí | 12. ledna 1923 (ve věku 74 let) Praha ![]() |
Povolání | filolog, překladatel, pedagog, vysokoškolský učitel, spisovatel a romanista |
Alma mater | Vídeňská univerzita |
Témata | romanistika a albánština |
Děti | Vojtěch Jarník Hertvík Jarník[1] |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jan Urban Jarník (25. května 1848 Potštejn[2] — 12. ledna 1923 Praha-Podolí[3][4]) byl český profesor románských jazyků, zaměřený zejména na srovnávací jazykovědu, rumunštinu a albánštinu. Univerzitní studia absolvoval ve Vídni, od roku 1882 vyučoval jako profesor na české univerzitě v Praze, kde založil seminář pro románskou filologii. Věnoval se vědeckému zkoumání a popularizaci rumunské kultury, překládal česká literární díla do rumunštiny, sbíral lidovou tvorbu v Sedmihradsku. Roku 1919 se účastnil jednání o navázání diplomatických styků Československa a Rumunska. Podporoval nemajetné studenty, propagoval rodné Potštejnsko a organizoval české okrašlovací spolky. Získal si všeobecnou úctu v Čechách i Rumunsku, byl přijat do několika vědeckých společností a stal se čestným členem řady studentských spolků.
Život
Narodil se 25. května 1848 v Potštejně. Navštěvoval obecnou školu v rodném městě a ve Vysokém Mýtě. Ve čtrnácti letech nastoupil na gymnázium v Rychnově nad Kněžnou, odkud o rok později přešel do Hradce Králové. Po maturitě byl přijat na univerzitu ve Vídni, kde studoval češtinu, němčinu, francouzštinu, italštinu, angličtinu, sanskrt a srovnávací mluvnici indoevropských jazyků.[5] Účastnil se tam rovněž činnosti v českém akademickém spolku.[6]
Roku 1874 složil učitelské zkoušky a získal cestovní stipendium, na jehož základě strávil rok na univerzitě v Paříži. V roce 1876 získal titul doktora filosofie, o dva roky později se habilitoval v oboru románské filologie. Souběžně vyučoval francouzštinu na reálných školách ve vídeňském Leopoldově. Podnikl také dvě cesty do rumunských krajů — roku 1876 pobyl několik měsíců v Blažejově (Blaj), v roce 1879 znovu navštívil Sedmihradsko a podíval se i do Bukurešti.[5]
V roce 1882 byl přijat jako mimořádný profesor na nově zřízenou českou univerzitu v Praze. Zřídil zde seminář pro románskou filologii, první v Rakousku.[5] Roku 1898 se stal řádným profesorem.[6]
Vedle vědecké a pedagogické činnosti se snažil o zlepšení sociální situace nemajetných studentů. Zprostředkovával možnosti přivýdělku (doučování, tlumočení pro obchodníky),[7] pomáhal organizovat studentské spolky (Svépomoc, všestudentské slavnosti, Svaz českoslovanského studentstva),[8] štědrovečerní večeře pro studenty, kteří nemohli na svátky odjet domů.[6] Za svou obětavou péči byl přezdíván „otec studentů“.[8]
Nezapomínal ani na rodný kraj. Roku 1882 spoluzakládal potštejnský okrašlovací spolek a romantické okolí této obce propagoval tak, že se stalo oblíbeným cílem pro letní dovolené Pražanů.[5] Později přispěl k založení Svazu českých spolků okrašlovacích.[8]
Roku 1919 se účastnil jednání o navázání diplomatických styků mezi Československem a Rumunskem.[9] V Bukurešti přednášel za účasti vlády a diplomatického sboru o své činnosti pro sblížení obou národů.[10] Královský pár ho v Sibiu pozval k delšímu rozhovoru.[11] Téhož roku odešel do důchodu.[12]
Za svou činnost si získal všeobecnou úctu. Stal se řádným členem České akademie, České společnosti nauk, důstojníkem Francouzské akademie v Paříži, dopisujícím členem rumunské akademie, čestným občanem Potštejna a čestným členem většiny studentských spolků.[6] Během 1. světové války bylo jeho jméno známé i mezi prostými Rumuny, kteří ho uznávali jako „tvůrce jejich řeči“ (napomohl ke sjednocení sedmihradských nářečí, silně ovlivněných slovanskými prvky).[7]
Zemřel 12. ledna 1923 v podolském sanatoriu po krátké nemoci.[8] Po rozloučení v pantheonu Zemského muzea za účasti vyslanců Francie a Rumunska, představitelů ministerstev školství a zahraničních věcí, akademiků a studentů následoval pěší průvod do olšanského krematoria.[9] V říjnu téhož roku mu byla v akademické menze umístěna pamětní deska s bustou, kterou zhotovil sochař Fiala.[13]
Je po něm pojmenována důležitá ulice v samém historickém centru rodného Potštejna, vedoucí přes prostranství mezi kostelem a zámkem, a také Jarníkovy schody vedoucí na vrch Hostibejk v Kralupech nad Vltavou.
Dílo
Byl autorem např. následujících článků:[5]
- Něco o Rumunech, článek v almanachu vídeňského akademického spolku na oslavu 70. narozenin A. V. Šembery (1877)
- Sprachliches aus rumänischen Volksmärchen (O jazyku rumunských báchorek) v programu nižší reálky v Leopoldově (1877)
- Reisebriefe eines Philologen (Listy z cest filologa) v časopise Osten (1879)
- O důležitosti studia jazyka rumunského (tamtéž), jeho habilitační práce
- Zur albanischen Sprachenkunde (K jazykovědě jazyka albánského), v programu leopoldovské reálky (1881)
- Vzpomínky na pobyt mezi Rumuny (Světozor 1882)
- O příponě -eală v rumunštině (Listy filologické a pedagogické 1883)
Knižně vyšly např.:[14]
- Index zu Diez’ Etymol. Wörterbuche der rom. Spr. (Index ku Diezově Etymologickému slovníku rom. jaz.), klíč k podkladům slovníku zakladatele románské filologie (1878)
- Příspěvky ku poznání nářečí albánských (1883)
- Doine și strigături din Ardeal (Národní písně a popěvky ze Sedmihradska), nákladem rumunské akademie, společně s žákem Andrei Bârseanu (1885, reedice 1968)
- Dvě verse starofrancouzské legendy o sv. Kateřině Alexandrinské (1894)
- Humanitního spolku slasti a strasti (1902)
- Podstata, cíl a organisace okrašlování, hlavně po stránce národohospodářské a esteticko-výchovné (1911)
- Průvodce zátiším Potštýnským a okolím (1911), oceňovaná turistická příručka[15]
- Rozmluvy s raněnými vojíny rumunské národnosti (1914)
Do rumunštiny přeložil:[5]
- Božena Němcová: Babička
- František Pravda: Voják nováček
Rodina
- Syn Hertvík Jarník (1877-1938) se stal rovněž profesorem romanistiky a překladatelem do a z rumunštiny. Působil na Masarykově univerzitě v Brně.[16], v letech 1919-1923 byl také ředitelem Zemské knihovny v Brně[17].
- Syn Vojtěch Jarník (1897-1970) se proslavil jako matematik.[18]
Reference
- ↑ kolektiv autorů: Ottův slovník naučný. Praha.
- ↑ SOA Zámrsk, Matrika narozených 1818-1849 v Potštejně, sign.133-2, ukn.7693, str.193. Dostupné online
- ↑ Archiv hl. m. Prahy, Matrika zemřelých u sv. Štěpána, sign. ŠT Z16, s. 137. Dostupné online.
- ↑ Archiv hl. m. Prahy, Matrika zemřelých v Podolí, sign. POD Z5, s. 183
- ↑ a b c d e f Prof. dr. Jan Urban Jarník. Zlatá Praha. 1886-06-11, roč. 3, čís. 26, s. 410–411. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ a b c d Otec studentsva mrtev. Národní listy. 1923-01-13, roč. 63, čís. 11, s. 3. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ a b JUDA, Karel. Za učitelem otcem. Národní listy. 1923-01-15, roč. 63, čís. 13, s. 1. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ a b c d Prof. Jan Urban Jarník mrtev. Národní listy. 1923-01-12, roč. 63, čís. 10, s. 2. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ a b Pohřeb prof. dra. J. U. Jarníka. Národní listy. 1923-01-16, roč. 63, čís. 14, s. 2. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ Přednášky prof. Jarníka v Bukurešti. Národní listy. 1919-06-11, roč. 59, čís. 136, s. 5. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ Prof. dr. Urban Jarník u rumunského krále. Národní listy. 1919-06-24, roč. 59, čís. 147, s. 3. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ První rok českého vysokého učení Karlova v Československé republice. Národní listy. 1919-12-04, roč. 59, čís. 284, s. 3. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ Otci studentstva. Národní listy. 1923-10-22, roč. 63, čís. 290, s. 1. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ Podle seznamu prací v NK ČR
- ↑ Potštýn. Národní listy. 1911-10-12, roč. 51, čís. 282, s. 1. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ Univ. prof. Hertvík Jarník zemřel. Národní politika. 1938-12-11, roč. 56, čís. 341, s. 4. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
- ↑ Janák, Jan: Hertvík Jarník (12.12.1877-9.12.1938). In: Státní vědecká knihovna v Brně. Jubilejní sborník 1808 – 1883 – 1958 - 1983. Edd. Jiránová, Olga – Kubíček, Jaromír, Brno 1983.
- ↑ KOŘÍNEK, Vladimír; VYČICHLO, František. Akademik Vojtěch Jarník šedesátníkem. Pokroky matematiky, fyziky a astronomie. 1958, roč. 3, čís. 1, s. 1–8. Dostupné online [cit. 2012-01-03].
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Urban Jarník na Wikimedia Commons
Encyklopedické heslo Jarník v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Encyklopedické heslo Jarník (dodatek) v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Autor Jan Urban Jarník ve Wikizdrojích
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jan Urban Jarník
Média použitá na této stránce
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/FIAV_000100.svg/23px-FIAV_000100.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/FIAV_110000.svg/23px-FIAV_110000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
House colours of the House of Habsburg
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Portrait of Jan Urban Jarník (1848-1923), Czech professor of romance languages and promoter of Czech-Romanian cooperation.