Jaroslav Horejc
Jaroslav Horejc | |
---|---|
![]() Jaroslav Horejc (F. Sekanina: Album representantů všech oborů veřejného života československého, 1927) | |
Narození | 15. června 1886 Praha ![]() |
Úmrtí | 3. ledna 1983 (ve věku 96 let) Praha ![]() |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Povolání | pedagog, sochař, designér, sklářský výtvarník, medailér, učitel, fotograf, ilustrátor, rytec a umělecký pedagog |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5c/Jaroslav_Horejc_627.jpg/220px-Jaroslav_Horejc_627.jpg)
Jaroslav Horejc (15. června 1886, Praha[1] – 3. ledna 1983, Praha[2]) byl český sochař, návrhář uměleckořemeslných předmětů, šperkař a medailér, přední představitel dekorativismu art deca, a výtvarný pedagog.
Život
Narodil se v Praze na Novém Městě v Jungmannově ulici čp. 739/II[3] jako druhé ze tří dětí hodinářského obchodníka Aloise Horejce (1853–1927) a jeho ženy Františky, rozené Suché (*1859). Mladší sestra Marie zemřela ve 12 letech, starší bratr Jan v 36 letech.[4] Ve čtrnácti letech ho rodiče přivedli do litografické dílny, odkud po několika týdnech odešel do učení na gravírníka (rytce kovů) a cizeléra na Odborné škole pro klenotníky, zlatníky, stříbrníky, ryjce kovu a pasíře v Praze. Ve volném čase navštěvoval kurzy dalších řemesel. V letech 1906 až 1910 studoval na pražské Uměleckoprůmyslové škole u Emanuela Nováka, Stanislava Suchardy a Josefa Drahoňovského. Pro zajištění financí pracoval při studiu jako štukatér při výzdobě novostaveb.[5]
V roce 1918 byl na Uměleckoprůmyslové škole jmenován profesorem, vedl ateliér pro umělecké zpracování kovů. V roce 1948 odešel do důchodu, ale zůstal i nadále umělecky činným. V letech 1943 - 1983 bydlel a pracoval v Podskalí v domě čp. 386/II na rohu Trojické ulice a Rašínova nábřeží, kde je umístěna jeho pamětní deska s bronzovou portrétní bustou. Byl členem pražské zednářské lóže Sibi et posteris[6]
Je pohřben na Olšanských hřbitovech (část 004, oddělení 10, číslo hrobu 128). Dědičkou autorských práv k dílu Jaroslava Horejce je Dagmar Dományová.[7]
Spolková činnost
- člen sdružení Artěl (od 1909)
- člen Spolku výtvarných umělců Mánes (od 1911)
- člen Svazu československého díla (od 1914)
- člen pražské zednářské lóže Sibi et posteris[6]
Ocenění
- Roku 1966 byl jmenován zasloužilým umělcem
- Byl nositelem Řádu práce[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/04/Zodiac_sculptures_2.jpg/220px-Zodiac_sculptures_2.jpg)
Dílo
Je předním představitelem českého art deca. Jeho rané práce stylem vycházejí ze secese, brzy se přiklonil k novoklasicismu a vytvořil si charakteristickou stylizaci protáhlé a přitom zavalité lidské figury s oválným obličejem, štěrbinovýma očima a úzkým nosem (Orfeus). Často spolupracoval s architekty.
Příklady výtvarných děl
- kamenné domovní znamení U kamenného stolu na novostavbě domu čp. 550/II v Praze na Karlově náměstí (1911)
- Dvě travertinové alegorické sochy žen pro fasádu budovy čp. 376/II Ministerstva zdravotnictví v Zítkových sadech a jedna socha na spojující zdi budovy čp. 375/II Ministerstva práce a sociálních věcí na Palackého náměstí v Praze (architekt Bohumil Hübschmann), Praha 2 (1929)
- Dřevěná oltářní plastika v Kůrové kapli katedrály Sv. Víta, Praha (1929)[8]
- Poslední soud - reliéf pro schodiště kolumbária, Husův sbor (Vinohrady) v Praze 2, (1956)
- Reliéf Madony s dítětem na náhrobku rodiny Bedřicha Spáčila na kroměřížském hřbitově[9]
- Výzdoba katedrály sv. Víta v Praze: tři bronzové figurálními motivy z legendy o sv. Ludmile na vstupní mříži kaple sv. Ludmily a 12 na Zlaté bráně katedrály sv. Víta;[10]
Umělecké mříže
- 12 figurálních kompozic zemědělských prací roku pro mříž jižního portálu Zlaté brány katedrály Sv. Víta v Praze (1930–1955), autorem návrhu nříže byl arch. Jan Sokol[8]
- 3 figurální kompozice na mříži kaple sv. Ludmily v katedrále sv. Víta (1938)[8]
- mříž s tepanými reliéfy exotických zvířat - sbírka Uměleckoprůmyslového muzea v Praze
- mříž v Baťově vile ve Zlíně (rekonstrukce Jan Kotěra, 1918)
- mříž ve vile architekta Františka Kavalíra Na Kavalírce v Praze 5 (1926)
- mříž a tři alegorické plastiky pro schodiště budovy Tabákové režie v Praze (1929)
- mříž arch. Františka Kavalíra se šesti alegorickými plastikami vstupních dveří vily Hřebenka čp. 107/39 v Praze na Smíchově
- figurální kompozice na mříži pro kapli s hrobem Jana Ámose Komenského v Naardenu, Nizozemí (1937)[11]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/D%C3%ADvka_s_amforou%2C_Jaroslav_Horejc%2C_mramor%2C_Mal%C3%A1_Strana%2C_Praha_04.jpg/220px-D%C3%ADvka_s_amforou%2C_Jaroslav_Horejc%2C_mramor%2C_Mal%C3%A1_Strana%2C_Praha_04.jpg)
Umělecké řemeslo
- Od roku 1912 se věnoval návrhům keramiky, skla, broží a hraček pro pražský Artěl. Pro Artěl navrhl v roce 1922 tzv. Pražský pohár u příležitosti vzniku tzv. Velké Prahy, realizovala jej sklářská firma Johann Oertel & Co. z Nového Boru.
- Pro firmu J. & L. Lobmeyr's Neffe Stefana Ratha z Kamenického Šenova (pobočky vídeňské firmy J. & L. Lobmeyr) navrhl čtyři skleněné broušené poháry, které patří k nejpozoruhodnějším příspěvkům českého sklářství 20. let 20. století. Jde o poháry Bakchus / též název Víno (1920–1921), Kanaan, země blahobytu a plodů / též název Podzim nebo Bohatství přírody (1922), Tanec (1923), Tři bohyně / též název Paridův soud (1924)[12]. Tyto poháry byly oceněny Grand Prix v kategorii skla na Mezinárodní výstavě dekorativních umění v Paříži v roce 1925.
- Pro československý pavilon tamtéž navrhoval s Pavlem Janákem lustry, které po skončení výstavy Československý stát věnoval Mezinárodní organizaci práce v Ženevě pro interiéry jejich nově budovaného ředitelství (dnes sídlo Mezinárodní obchodní organizace). V roce 1937 realizoval obří skleněný reliéf na téma Země a lidé, původně navržený pro Palác národů v Ženevě, který nikdy nebyl do Ženevy doručen a dnes je ve sbírkách Uměleckoprůmyslového musea v Praze.
- Pro organizaci Sokol navrhl skleněný pohár s postavou sokolníka pro delegaci jugoslávské sokolské župy na Všesokolském sletu v roce 1920. V roce 1932 navrhl medaili pro Závody československé obce sokolské, která se používala pro ocenění Sokola až do začátku druhé světové války. V roce 1948 navrhl pamětní medaili XI. všesokolského sletu v Praze. V roce 1933 navrhl plaketu lyžařských přeborů Slávie.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Praha_Nove_Mesto_Jecna_1_relief.jpg/220px-Praha_Nove_Mesto_Jecna_1_relief.jpg)
Jiné
- Navrhoval pamětní medaile a mince: desetikoruna (1928–1933), dvacetikoruna (1933–1934)
- Navrhl stříbrné brože pro pařížskou výstavu Arts décoratifs (1925), celkem devět jich bylo realizováno ve stříbře a v tombaku Artělem a prodáváno jak ve Francii, tak v Družstevní práci v Praze a v Brně, vlastnoručně tepaná stříbrná brož s tanečnicí z roku 1924 byla určena pro tanečnici Annu Čekanovou[13]
- V roce 1930 navrhl zednářské klenoty činovníků pražské zednářské lóže Sibi et Posteris, také zednářské medaile
- Je autorem návrhu figury Golema z filmu Císařův pekař - Pekařův císař z roku 1952
- S Jaroslavem Křičkou spolupracoval jako výtvarník na tanečním představení Anky Čekanové (1928) pro Komorní divadlo v Praze[14]
- Dívka s amforou je socha v Nosticově zahradě v Praze
Dílo Jaroslava Horejce je zastoupeno ve sbírkách Uměleckoprůmyslového musea v Praze, Národního muzea, Galerie hl. m. Prahy,[15] Moravské galerie v Brně, muzea keramiky v Bechyni, MAK - Rakouského muzea pro užité / současné umění ve Vídni, Metropolitního muzea umění v New Yorku,[16] Muzea dekorativních umění v Paříži,[17] Musea skla v Corningu[12] v USA, ve sbírce Tomáše Hejtmánka[18] a dalších.
Výstavy
- 1934 100 kreseb Jaroslava Horejce, Krásná jizba Družstevní práce, Praha
- 1971 Jaroslav Horejc: Výběr z díla, k 85. narozeninám, autorka Jana Horneková, Uměleckoprůmyslové muzeum, Praha
- 1976–1977 Jaroslav Horejc: Sochařské dílo, Staroměstská radnice, Praha
- 1982 Jaroslav Horejc: Výběr z kreseb, Malá galerie sbírky moderního sochařství, Praha–Zbraslav
- 2015 Jaroslav Horejc: Ve znamení Merkura, Galerie výtvarného umění v Náchodě, Kabinet kresby, grafiky a fotografie, Náchod
- 2015–2016 Jaroslav Horejc 1886–1983 (Nejen sochař), Arthouse Hejtmánek, Praha
- 2016–2017 Jaroslav Horejc: Mistr českého Art deca, Galerie hlavního města Prahy - Dům U Kamenného zvonu
Odkazy
Reference
- ↑ Matrika narozených, P. Marie Sněžná, 1884–1896, snímek 77
- ↑ a b Dálnopisem, poštou, telefonem. Rudé právo. 5. 1. 1983, s. 2. Dostupné online.
- ↑ Pobytová přihláška pražského magistrátu; rodina se několikrát stěhovala
- ↑ Policejní přihláška rodiny Aloise Horejce,*1853
- ↑ Světozor 1941, Jaroslav Horejc
- ↑ a b Archivovaná kopie. www.freeglobe.cz [online]. [cit. 2019-09-14]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-01-27.
- ↑ Spor o postavu filmového Golema vrcholí, ČT24, 18. 5. 2009
- ↑ a b c ZAHRADNÍČKOVÁ, Iva. Práce Jaroslava Horejce pro Pražský hrad. Brno, 2008. Bakalářská práce. Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Alena Pomajzlová. Dostupné online.
- ↑ MARKÉTA MERCOVÁ, VLASTIMIL SOCHOR. Kroměřížský hřbitov. Kroměříž: SOkA Kroměříž, Muzeum Kroměřížska, 2001. 74 s.
- ↑ Jiří Kuthan, Jan Royt, Katedrála sv. Víta, Václava a Vojtěcha, svatyně českých patronů a králů. NLN Praha 2011, s.155
- ↑ Jaroslav Horejc: Model mříže pro Naarden. Pestrý týden. 13. 3. 1937, s. 4. Dostupné online.
- ↑ a b Corning Glass Museum, Jaroslav Horejc: Paridův soud
- ↑ Otakar Hejtmánek: Jaroslav Horejc. Praha 2015, text i foto, s. 105-106
- ↑ Skupina A. Čekanové. Pestrý týden. 17. 3. 1928, s. 5. Dostupné online.
- ↑ Galerie hl. m. Prahy: Horejc Jaroslav
- ↑ Metropolitní muzeum, Jaroslav Horejc: Pohár Podzim
- ↑ Musée des arts décoratifs, Jaroslav Horejc: Váza Tanec
- ↑ [1]
Literatura
- ŠTECH, V. V. V zamlženém zrcadle. Praha : Československý spisovatel, 1969, str. 198
- HORNEKOVÁ, Jana, Jaroslav Horejc. Výběr z díla k 85. narozeninám. UPM Praha, 1971.
- Nová encyklopedie českého výtvarného umění, 1, ed. Anděla Horová, Academia Praha 1995, s. 282.
- BAŤKOVÁ, Růžena a kolektiv, Umělecké památky Prahy, díl 2, Nové Město a Vyšehrad. Academia Praha 1999.
- HEJTMÁNEK, Otakar: Jaroslav Horejc 1886–1983 (Nejen sochař), Arthouse Hejtmánek, Praha 2015.
- MALÁ, Olga, LEHMANNOVÁ, Martina, NEUMANNOVÁ, Eva, HNÍDKOVÁ, Vendula, Jaroslav Horejc (1886–1983). Mistr českého art deca. Praha 2016.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaroslav Horejc na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jaroslav Horejc
- Jaroslav Horejc v informačním systému abART
- Galerie hl.m.Prahy [2]
- [3]
- Jaroslav Horejc – stránky věnované tomuto umělci (ve výstavbě)
Média použitá na této stránce
Autor: Dragovit (of the collage), Licence: CC BY-SA 4.0
Both national flags of Austro-Hungary, the collage of flags of the Cisleithania (Habsburg Monarchy) and the Transleithania (Kingdom of Hungary)
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Autor: Alvesgaspar, Licence: CC BY-SA 4.0
The twelve metal sculpures representing the signs of the Zodiac, by Jaroslav Horejc. St. Vitus Cathedral, Prague.
From top to bottom and left to right: Aquarius, Piscis, Aries, Taurus, Gemini, Cancer, Leo, Virgo, Libra, Scorpio, Sagittarius and Capricorn
Autor: Matěj Baťha, Licence: CC BY-SA 3.0
Praha, Nové Město - Pamětní deska s bustou sochaře Jaroslava Horejce na rohu Rašínova nábřeží a Trojické
Autor: Neznámý , Licence: CC BY-SA 4.0
Album representantů všech oborů veřejného života československého - 1927 - Jaroslav Horejc
Autor: Fry72, Karel Frydrýšek, Licence: CC BY-SA 4.0
Dívka s amforou, Jaroslav Horejc, mramor, Malá Strana, Kampa, Praha
Autor: JiriMatejicek, Licence: CC BY-SA 3.0
Předmětem tohoto obrázku je kulturní památka České republiky evidovaná
v Ústředním seznamu kulturních památek pod rejstříkovým číslem:
(c) ŠJů, Wikimedia Commons, CC BY 4.0
Praha-Holešovice, Štvanice, socha Sedící divka (Odpočívající), umělý bílý mramor, Jaroslav Horejc, 1965 ([1]).