Jean-Baptiste Desmarets, markýz de Maillebois
Jean-Baptiste Desmarets, markýz de Maillebois | |
---|---|
![]() | |
Guvernér v Alsasku | |
Ve funkci: 1748 – 1762 | |
Narození | 3. května 1682 Paříž |
Úmrtí | 7. února 1762 (ve věku 79 let) Paříž |
Rodiče | Nicolas Desmarets |
Děti | Yves Marie Desmarets de Maillebois Marguerite Henriette Desmaretz de Maillebois |
Profese | důstojník a diplomat |
Ocenění | maršál Francie (1741) rytíř Řádu sv. Michala rytíř Řádu svatého Ducha |
Commons | Jean-Baptiste Desmarets |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jean-Baptiste François Desmarets, markýz de Maillebois (též des Marets nebo des Maretz, známý také jako maršál Maillebois) (3. května 1682, Paříž – 7. února 1762, Paříž) byl francouzský vojevůdce. Od šestnácti let sloužil v armádě a jako člen vlivné šlechtické rodiny dosáhl již za války o španělské dědictví hodnosti generála, uplatnil se také jako diplomat a ve vysokých funkcích u dvora. Za dobytí Korsiky získal hodnost maršála Francie (1741). Za války o rakouské dědictví bojoval mimo jiné v Čechách, později se střídavými úspěchy velel francouzsko-španělské armádě v Itálii, odkud byl nakonec donucen k ústupu. Od roku 1748 zastával funkci guvernéra v Alsasku.[1]
Životopis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cf/Blason_Jean-Baptiste_Desmarets.svg/220px-Blason_Jean-Baptiste_Desmarets.svg.png)
Patřil k úřednické šlechtě (noblesse robe), pocházel z početné rodiny ministra financí Nicolase Desmaretse (1648–1721), byl též prasynovcem a kmotřencem Jeana-Baptista Colberta, významného státníka z doby Ludvíka XIV. Do armády vstoupil v roce 1698 ke královským mušketýrům, již o rok později byl podporučíem pěchoty. Vojenskou kariéru zahájil za války o španělské dědictví pod velením maršálů Vendôma, Villarse, Tallarda. Nejprve se zúčastnil bojů ve Flandrech a již v roce 1703 byl plukovníkem. Poté byl převelen do Itálie, kde se zúčastnil několika bitev proti Evženovi Savojskému. V roce 1708 dosáhl hodnosti brigádního generála, téhož roku se vyznamenal při obléhání Lille. Od roku 1713 byl místodržitelem v Languedocu (tuto hodnost převzal po svém tchánovi, maršálovi d'Alègre), zároveň začal zastávat hodnosti u dvora. V roce 1718 byl jmenován do hodnosti maréchal de camp a poté byl guvernérem v Saint-Omer. V roce 1724 obdržel Řád sv. Ducha a v roce 1726 byl mimořádným vyslancem v Bavorsku, poté byl vrchním velitelem v Dauphiné.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/47/Le_ch%C3%A2teau_de_Maillebois_en_Eure-et-Loir.jpg/220px-Le_ch%C3%A2teau_de_Maillebois_en_Eure-et-Loir.jpg)
V roce 1731 byl povýšen do hodnosti generálporučíka (général lieutenant) a poté úspěšně bojoval v Itálii během války o polské následnictví (1733–1735). V roce 1739 se na žádost Janovské republiky podílel na potlačení povstání na Korsice. Korsiku obsadil a dobyl během tří týdnů a za to obdržel hodnost maršála Francie (1741). Na počátku války o rakouské dědictví operoval v Německu, poté dostal příkaz osvobodit posádku maršála Belle-Isle obklíčenou v Praze rakouskou armádou. Dostal se ale jen do Chebu a po neúspěšném proniknutí k Praze údolím Ohře se stáhl zpět do Falce.[2] Později byl převelen do severní Itálie, kde ve spolupráci se Španělskem dosáhl úspěchů. V září 1745 vybojoval významné vítězství u Bassignany, během následujícího roku ale ztratil zásobovací komunikace a v červnu 1746 utrpěl drtivou porážku u Piacenzy od rakouských generálů Lichtenštejna a Browna. Po dalším střetu u Rottofredda s rakouským generálem Botta-Adornou v srpnu 1746 nakonec severní Itálii vyklidil. Po skončení války byl jmenován guvernérem v Alsasku (1748) a tuto funkci zastával až do smrti.
V roce 1713 se oženil s Louisou d'Alégre (1692–1756), dcerou maršála Yvese d'Alègre (1653–1733), která byla dvorní dámou dcer Ludvíka XV. a zemřela ve Versailles. Z jejich manželství pocházely čtyři děti, jediný syn Yves Marie Desmarets, markýz de Maillebois (1715–1791) byl též vojákem, za války o rakouské dědictví se uplatnil jako diplomat a v armádě nakonec dosáhl hodnosti generálporučíka.
V 17. a 18. století byl majetkem rodu zámek Château de Maillebois v departmentu Eure-et-Loir poblíž Dreux, od nějž byl také odvozen titul markýze.
Odkazy
Reference
- ↑ Heslo Maillebois in: Ottův slovník naučný, díl 16.; Praha, 1900 (reprint 1999), s. 634 ISBN 80-7185-237-6
- ↑ HLAVAČKA, Milan: Karel Albrecht. Příběh druhého zimního krále; Praha, 1997; s. 134–135 ISBN 80-85770-50-4
Literatura
- Heslo Jean-Baptiste Desmarets, marquis de Maillebois in: Dictionnaire historique et biographique des généraux français, Paříž, 1823; díl 7.; s. 350–359 dostupné online
- KOVAŘÍK, Jiří: Války v krajkách. Bitvy a osudy válečníků VII. 1709–1748; Praha, 2021; 428 s. ISBN 978-80-7497-340-6
- TARABA, Luboš: Sukně proti kalhotám. Válka o rakouské dědictví 1740–1748; Praha, 2019; 464 s. ISBN 978-80-7557-176-2
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jean-Baptiste Desmarets, markýz de Maillebois na Wikimedia Commons
- Jean-Baptiste Desmarets, markýz de Maillebois in: Enciclopedia Italiana
Média použitá na této stránce
Jean-Baptiste Desmarets de Maillebois (1682-1762), maréchal de France
Autor: TURPIN Catherine, Licence: CC BY-SA 4.0
Le château de Maillebois, façade nord, restes des soubassements des tours médiévales