Jiří Kulhánek (spisovatel)
Jiří Kulhánek | |
---|---|
Narození | 31. prosince 1967 (55 let) Brandýs nad Labem ![]() |
Povolání | spisovatel a autor sci-fi |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Jiří Kulhánek (* 31. prosince 1967 Brandýs nad Labem) je český spisovatel, autor knih na pomezí science fiction a fantasy.
Životopis
Narodil se 31. prosince 1967 v Brandýse nad Labem, nyní žije v Praze. V roce 1989 absolvoval SPŠS v Liberci. Od roku 1993 člen SF&F Workshopu. Je patrně nejprodávanějším současným domácím autorem žánru, populárním i mimo okruh pravidelných čtenářů fantastiky a pobírajícím honoráře srovnatelné s úspěšnými autory mainstreamu.
V roce 1996 získal cenu Akademie science fiction, fantasy a hororu pro nadějného nováčka. Mezi fanoušky je už poměrně proslulý tím, že nerad vystupuje na veřejnosti, rozhovory dává jen zřídka a odpovídá stručně. Je svobodný, žije v Praze.
Styl psaní
Hrdinové jeho knih mají mimořádné až nadlidské schopnosti (např. upíři, kyborgové, speciálně vycvičení bojovníci); obvykle jsou na počátku napadeni a stráví velkou část děje útěkem a skrýváním před masami „normálních“ nepřátel, jejichž nebezpečnost spočívá v kvantitě, ale nakonec triumfují i nad jejich skrytými vůdci, což je několik málo zloduchů ještě supermanštějších než hrdinové.
Další charakteristické znaky Kulhánkova díla jsou spádný děj, černý až cynický humor koncentrovaný ve formě tzv. wisecracků („hlášek“ – knihy jsou vesměs vyprávěny v první osobě). Dalším typickým rysem je "Ten Druhý", jakýsi vnitřní hlas hlavního hrdiny, mající však svou vlastní osobnost. Hrdina si s ním povídá, řeší své problémy a "Ten Druhý" mu pomáhá přežít v nebezpečných situacích. Velmi propracované jsou detailní popisy vyspělé techniky (zejména zbraňové), s jejíž pomocí hrdina řeší různé problémy, a hojná naturalistická, i když odlehčená líčení násilí. Přestože se v jeho knihách vyskytují, ve formě vedlejšího příběhu, romantické zápletky (ve formě: hlavní hrdina - hlavní ženská postava), autor se vyhýbá bližšímu popisu jejich vztahu. A zcela se vyhýbá sexuálním scénám. Kulhánkovi hrdinové představují sice kladnou stranu konfliktu, ale jsou ztělesněním opaku čítankové ušlechtilosti a dopouštějí se i morálně pochybných skutků. Často o sobě pochybují, ale v napjatých situacích se chovají jako kladní hrdinové.
Kulhánkův styl bývá přirovnáván ke Quentinu Tarantinovi. Je často napodobován, ale zpravidla nepříliš zdařile (Martin Moudrý dokonce na internetu publikoval „3. díl“ Cesty krve a po jeho relativním úspěchu u Kulhánkových fanoušků vydal svou první knihu, jež byla recenzována dosti negativně). Doposud největšího čtenářského úspěchu dosáhl Miroslav Žamboch s románem Líheň (2 svazky 2004–5), ovšem zpracovává kulhánkovskou látku svým charakteristickým romantickým způsobem.
Dílo
- Vládci strachu (1995, 288 stran, ISBN 80-85892-15-4), (dotisk 1. vydání 1998)
- Cesta krve – vydáno ve dvou dílech Část I – Dobrák (1996) a Část II – Cynik (1997); oba získaly cenu Akademie science fiction, fantasy a hororu za nejlepší původní knihu roku. Zcela rozebráno, Kulhánek se knihy de facto zřekl jako nezdařené a odmítá povolit nové vydání (jako následně i u Vládců strachu;[zdroj?]) antikvární výtisky dosahují několikanásobku původní ceny. Kniha obsahuje velké množství velmi brutálních scén, vylíčených do detailů ("... a jeho mozek se rozstříkl po stěně").
- Divocí a zlí – vydáno ve čtyřech dílech po cca 270 s. Čas mrtvých (1999), Hardcore (1999), Temný prorok a Kříže (2000)
- Noční klub – vydán ve dvou dílech 2002–2003. Noční klub byl publikovaný i v anglickém překladu vydavatelstvím Createspace Independent Publishing Platf: The Night Club: Part I. (2007) The Night Club: Part II (2011)
- Stroncium (listopad 2006; 470 s., ISBN 80-85892-85-5) – zprvu anoncováno na červen 2005, zdrženo autorovým tradičním přepisováním v korekturách. Čtenářské přijetí bylo rozpačitější než u předchozích knih.
- Vyhlídka na věčnost (24. říjen 2011)
Povídky
- Smrt je nejlepší lékař – vydáno v brožuře Zámek naděje (spolu s titulní povídkou Daniela Jermana), Nakladatelství K, Praha 1994, ISBN 80-900248-8-2
- To je přece nesmysl – malonákladová brožura, Nakladatelství K, Praha 1994, ISBN 80-900248-7-4. Obsahuje rané povídky Svůj život, Spojeni v Bohu, „Tak tedy – HEIL HITLER – ty svině!“, Reportáž psaná ve svěrací kazajce a Instant (1. místo Cena Karla Čapka 1994 v kategorii krátká povídka spolu s povídkou Šoulačka. Vydána též v malonákladovém sborníku Kočas 94 – Cesty mlokov, Banská Bystrica a následně Mlok: sbírka vítězných prací Ceny Karla Čapka za rok 1994, Klub Julese Vernea, Praha 1996). Recenze obou titulů
- Je 7:00, pro dnešek nejvyšší čas zabít svého prvního policajta (Ikarie 4/1994) – sdílí reálie s Divocí a zlí, úvod do této ságy
- Soumrak (Ikarie 3/1995) – fantasy
- Koruna věčnosti – povídka o Conanovi; vyšla v časopise Nemesis 2/1996 a fanzinu české Conan Society The Nemedian News 3/2002
- Povídky (Klub Julese Vernea říjen 2007, 80 maloformátových stran 9,5 x 8,5 cm, ISBN 978-80-85892-90-1) – obsahuje Je 7:00, pro dnešek nejvyšší čas zabít svého prvního policajta a povídku Trojúhelník datovanou 1992
Odkazy
Reference
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jiří Kulhánek (spisovatel)
- V detailech nepřesné, ale podrobné fanouškovské stránky z r. 2003 Archivováno 9. 4. 2005 na Wayback Machine.; kopie recenzí, rozhovorů ap.
- Informace o knihách na websitu vydavatele Archivováno 8. 2. 2005 na Wayback Machine. s podrobnostmi o dotiscích
- Diskusní klub fanoušků na Okoun.cz, s řadou odkazů
- Jiří Kulhánek - informace, knihy, povídky v bibliografické databázi Legie.info
- Král braku, krve a brutality- Jiří Kulhánek[nedostupný zdroj]
- Filip Sklenář: Kulhánek: Highlander pro klempířské učně (Britské listy 14. září 2005) - negativní a neinformovaná kritika Vládců strachu. Vyvolala značný ohlas mezi příznivci Kulhánka i čtenáři SF obecně ([1] [2] [3]), nejméně dvě zaslané reakce z tohoto prostředí včetně článku Syndrom Kulhánek – boj se, inteleguáne! Archivováno 4. 3. 2016 na Wayback Machine. odmítl Jan Čulík zveřejnit jako nedostatečně kvalitní a nevyhovující pravidlům BL [4]. Po čtyřech týdnech BL vydaly obhajobu Kulhánka od jednoho ze svých pravidelných přispěvatelů a Sklenářovu reakci na argumenty odpůrců.
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“