Jindřich Fröde
Jindřich Fröde | |
---|---|
![]() | |
Narození | 24. prosince 1900 Žamberk, ![]() |
Úmrtí | 13. února 1942 (ve věku 41 let) KT Mauthausen, ![]() |
Příčina úmrtí | popraven |
Bydliště | Přelouč, Smetanova ulice 781 |
Vzdělání | vyučený hodinář a zlatník |
Povolání | revizor v elektrotechnickém podniku |
Zaměstnavatel | Radiotechna Přelouč[p. 1] |
Politická strana | Sociálně demokratická |
Choť | Julie Nováková |
Děti |
|
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8f/Radiotechna_Prelouc_Telefunken.jpg/220px-Radiotechna_Prelouc_Telefunken.jpg)
Jindřich Fröde (24. prosince 1900 Žamberk – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) byl za protektorátu aktivní v protiněmeckém domácím odboji.[p. 2] Patřil do skupiny lidí zajišťujících ilegální agenturní rádiové spojení s Londýnem a Moskvou. Jednalo se o skupinu spolupracovníků soustředěných kolem profesora Vladimíra Krajiny a sovětského zpravodajského rezidenta GRU majora letectva RNDr. Josefa Jedličky.
Život
Rodinné zázemí
Jindřich Fröde se narodil na Štědrý den 24. prosince 1900 v Žamberku. Zde se také vyučil hodinářem a zlatníkem.[1][2] V roce 1920 nastoupil vojenskou službu v Hradci Králové, kde se seznámil se svojí budoucí manželkou Julií Novákovou.[1] Spolu s ní se pak v roce 1924 přestěhoval do Přelouče (Smetanova 781).[2] Tady vykonával funkci revizora u místní firmy Radiotechna Přelouč[1][2] a kromě řemesla hodinářského se stal i radiotechnikem.[3][p. 1] Postupem času přišli na svět potomci: syn Jindřich a dcera Vlasta.[1] Před druhou světovou válkou byl členem sociálně demokratické strany.[2]
Josef Jedlička
Na jaře 1940 vybudovali podplukovník Josef Balabán, podplukovník Josef Mašín a štábní kapitán Václav Morávek zpravodajskou ústřednu označovanou jako ON + ÚVOD (tj. Obrana národa + Ústřední vedení odboje domácího).[5] Sem plynuly nejrůznější informace vojenského, politického a hospodářského charakteru prakticky z celého území protektorátu. Na tuto ústřednu se počátkem léta 1940 přímo napojila ilegální zpravodajská odbojová skupina Julek.[5] Ta byla řízena sovětským rezidentem GRU majorem letectva RNDr. Josefem Jedličkou a jejími členy byli především bývalí pracovníci Vojenského zeměpisného ústavu (VZÚ) a Památníku národního odboje.[5] Zpravodajské informace získané skupinu Julek poskytoval Josef Jedlička jak představitelům ÚVODu (odtud pak byly dodávány do zahraničního československého ústředí v Londýně) tak i pražské rezidentuře sovětské GRU, odkud byly odesílány do centrály GRU v Moskvě).[5]
Jack a Magda
Počátkem jara 1941 dostal major RNDr. Josef Jedlička od pražského generálního konzulátu SSSR dvě ilegální krátkovlnné radiové stanice HAR FX 10 americké výroby.[5] Jejich provoz (přesněji: radiové spojení Jedličkovy pražské rezidentury s moskevskou centrálou GRU) zahájil Josef Jedlička koncem června 1941 prostřednictvím (za tímto účelem sestavené) radiotelegrafické skupiny. Obě vysílačky fungovaly v éteru pod krycím označením Jack a Magda.[5]
Julek
Členem ilegální zpravodajské protinacistické skupiny Julek, která se vytvořila kolem sovětského rezidenta majora letectva RNDr. Josefa Jedličky z Prahy se Jindřich Fröde stal začátkem ledna 1941.[3][1] Tato skupina byla napojena na Ústřední vedení odboje domácího (ÚVOD).[3][1][2] Radiotechnické zkušenosti a praxe získaná u firmy Radiotechna Přelouč předurčila Jindřicha Fröde k funkci opraváře poškozených radiostanic a krom toho se též podílel na vysílání Jedličkovy ilegální stanice Magda.[2] Tou byly přenášeny zakódované zpravodajské informace za hranice protektorátu do SSSR (a dostávaly se též jinými cestami do Londýna).[3][1]
Členové skupiny a jejich úlohy
Šifrování radiových depeší a jejich dešifrování prováděl pracovník Mineralogického oddělení Národního muzea Doc. RNDr. Radim Nováček.[5] Vhodná místa k vysílání jakož i bezpečnost provozu radiových stanic zajišťovali řidič Ladislav Stříbrský a zahradník Jaroslav Toufar.[5] Jedním z operátorů byl i František Chyba, který od července 1941 do září 1941 obsluhoval jednu z těchto Jedličkovo vysílacích stanic a pomocí ní udržoval radiový kontakt s Moskvou.[2] (V uvedeném období realizoval se sovětskou stranou minimálně 9 relací.[6]) Dalšími z operátorů byli Bohumil Bachura a český radioamatér, světoběžník a spisovatel Otakar Batlička (krycí jméno Svoboda). Ten byl pro odboj získán prostřednictvím svého bývalého spolužáka, akademického malíře majora Emanuela Prülla.[6] Radiotelegrafickou skupinu ON - východ vedl bývalý československý důstojník major Ing. Vladimír Ellner soustřeďující zprávy a připravující texty depeší.[6] Do skupiny náleželi i manželé František a Olga Vojáčkovi a fráter Emauzského kláštera Antonín Němeček.[6]
Spojení s Moskvou
Spojení s Moskvou bylo kódováno šifrovacím klíčem založeným na textech v knize spisovatele Vojtěcha Martínka Než se kořeny uchytí. Hlavní radiový operátor František Chyba používal v éteru různé volací znaky: v sudé dny HA + jedno volitelné písmeno, zatímco v liché dny byl užíván volací znak YU + jedno volitelné písmeno.[6] Vysílalo se na vlnách 47, 48, 61 nebo 65 metrů z různých míst (půdní ateliér Emanuela Prülla na Smíchově v Pecháčkově ulici číslo 13; prostory areálu Emauzského kláštera; na Kutnohorsku; ...)[6] Protější radiová stanice na sovětské straně užívala volací znak FKX (kde poslední písmeno (X) se měnilo podle krycího jména aktuálního operátora stanice) a operovala na vlně 46 nebo 53 metrů.[6] Radiotelegrafista Jindřich Fröde (po Františku Chybovi druhý radiový operátor) používal v éteru také různé volací značky: v sudých dnech IR + jedno volitelné písmeno, v lichých dnech IO + jedno volitelné písmeno. Jindřich Fröde disponoval krystaly pro frekvence 5347 kHz (vlna 56 metrů) a 4618 kHz (vlna 65 metrů).[6]
- Spolupracovníci v odboji
Zatýkání
V sobotu 9. října 1941 kolem 02:30 nad ránem byl na pražské Letné v konspiračním bytě klempíře Josefa Rozuma zatčen Josef Jedlička.[3] Po zatčení Josefa Jedličky spustilo gestapo další vlnu výslechů, razií a zatýkání a to především těch osob, které byly ve spojení s Radiotelegrafickou skupinou ON – východ a s odbojovou skupinou Julek.[5] Šifrant RNDr. Radim Nováček byl zatčen 10. října 1941. Radisté František Chyba a Otakar Batlička byli zatčeni 14. října 1941;[p. 3] Jaroslav Toufar, Ludvík Stříbrský a radista Ing. Jaroslav Kleiner byli zatčeni 16. října 1941. Kdy, kde a za jakých okolností byl zatčen elektrotechnik a radista Jiří Řanda, není známo.[5]
V souvislosti se zatčením Jedličky večer 13. října 1941[2] vtrhlo pardubické gestapo do domu (v Přelouči ve Smetanově ulici 781) radiového mechanika Jindřicha Fröde. Podle rozkazu pražské centrály měli pardubičtí příslušníci zásahové jednotky nalézt v domě ukrývanou ilegální radiostanici.[1] Teprve pod pohrůžkou zatčení ostatních členů rodiny (manželky a obou dětí) prozradil Jindřich Fröde úkryt vysílačky. (Byla umístěna na půdě, odkud Fröde často i vysílal.)[1] Zatčený Jindřich byl nad ránem odvezen do Kolína,[3][2][p. 4] a následně pak do pražské německé věznice na Pankráci,[3] kde byl podroben zostřeným výslechům. V době mezi 15. listopadem 1941[2] až 6. únorem 1942 byl vězněn v policejní věznici gestapa v Malé pevnosti Terezín.[1][7][8]
Moji drazí, vede se mi dobře, jsem zdráv, doufám, že vy také. Mohu dostat jeden vánoční potravinový balíček, musí ale vážit jen do 1 kg, jinak mi nebude doručen. Zdraví a líbá váš JindraJindřich Fröde, poštovní lístek z Malé pevnosti Terezín, [1]
Soud, ...
V nepřítomnosti byl v Praze na Pankráci německým stanným soudem dne 19. ledna 1942 odsouzen k trestu smrti.[1] Jindřich Fröd byl z Malé pevnosti Terezín deportován 6. února 1942 do koncentračního tábora Mauthausen, kde byl v pátek 13. února 1942[2] ve 13 hodin 13 minut popraven.[1][9][10][7][8][11]
Vyznamenání
Po skončení druhé světové války byl dne 20. října 1945 Jindřichu Fröde udělen za hrdinství v protifašistickém odboji Československý válečný kříž 1939.[1]
Připomínka
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2d/Prelouc_Pamatnik_Obetem_%281938_1945%29.jpg/220px-Prelouc_Pamatnik_Obetem_%281938_1945%29.jpg)
V Přelouči v parku nacházejícím se mezi Kulturním a informačním centrem města Přelouče (a také letním kinem; adresa: Pardubická 687, 53501 Přelouč) a Sokolovnou (adresa: Pardubická 734, 535 01 Přelouč) je umístěn pomník věnovaný 51 obětem fašismu a rasizmu z let 1938 až 1945 (tedy obětem převážně z období druhé světové války).[12] Základní žulový kámen pomníku pochází z bývalého lomu Hluboká[13] situovaného v blízkosti zaniklé osady Ležáky, která byla 24. června 1942 vypálena nacisty.[14] Tento základní kámen byl slavnostně uložen 9. května 1947 a později znovu uložen 7. května 2004.[14] Vlastní pomník je tvořen trojicí pískovcových kvádrů.[14] Ten prostřední nese nápis: „1938 - 1945 / OBČANŮM NAŠEHO MĚSTA / OBĚTEM FAŠISMU A RASISMU // ČEST / JEJICH PAMÁTCE“.[15] Po stranách (vlevo a vpravo) od centrálního kvádru jsou umístěny na koso postavené kvádry se jmény obětí. Na kvádru vlevo je uvedeno jméno (FRÖDE JINDŘICH 42r.).[15][14]
Historický dovětek
V pátek dne 13. února 1942 bylo v KT Mauthausen popraveno celkem jedenáct Čechů. Jednalo se o vůbec první takovouto hromadnou popravu Čechů v tomto koncentračním táboře.[16] Všech jedenáct obětí bylo (za značných bolestí) přesně v tříminutových intervalech postupně usmrcováno vpichem benzinové injekce do srdeční krajiny.[6] Jejich těla byla následně zpopelněna v krematoriu uvnitř koncentračního tábora. Jejich popel byl poté vynesen v sudech a nepietně vysypán z náspu do prostoru mimo koncentrační tábor.[6]
Zde je chronologický seznam popravených Čechů:[6]
- 15.10: Radiotelegrafista František Chyba (ve věku 27 let) z Prahy - Radotína; (v knize zemřelých uveden pod pořadovým číslem 101); (vězeňské registrační číslo 5812)
- 15.13: Radiotelegrafista Jindřich Fröde (ve věku 41 let) z Přelouče; (vězeňské registrační číslo 5792)
- 15.16: Otakar Batlička (ve věku 46 let); (v knize zemřelých uveden pod pořadovým číslem 103); (vězeňské registrační číslo 5817)
- 15.19: Zahradník Jaroslav Toufar (ve věku 38 let); (vězeňské registrační číslo 5811)
- 15.22: Klempíř Josef Rozum (ve věku 67 let) z Prahy-Bubenče; (ukrýval profesora Vladimíra Krajinu a majora letectva RNDr. Josefa Jedličku); (v knize zemřelých uveden pod pořadovým číslem 105)
- 15.25: Student Miroslav Prokop (ve věku 21 let) z Prahy - Jinonic; (vězeňské registrační číslo 5798)
- 15.28: Radiotelegrafista Jiří Řanda (ve věku 27 let) z Prahy - Holešovic; (v knize zemřelých uveden pod pořadovým číslem 107)[17]
- 15.31: Ing. Jaroslav Kleiner (ve věku 37 let); (vězeňské registrační číslo 5805)
- 15.34: Antonín Springer (ve věku 31 let) - čalounický mistr v dílnách barrandovských filmových ateliérů; (v knize zemřelých uveden pod pořadovým číslem 109)
- 15.37: Ludvík Stříbrský (ve věku 35 let); (vězeňské registrační číslo 5797)
- 15.40: Univerzitní profesor Radim Nováček (ve věku 36 let); (spolu s profesorem Vladimírem Krajinou vybudoval první fungující radiové spojení s Londýnem); (v knize zemřelých uveden pod pořadovým číslem 111); (vězeňské registrační číslo 5809)
- 11 obětí v KT Mauthausen (pátek 13. února 1942)
- Jindřich Fröde
- Jaroslav Toufar
- Josef Rozum
- Ludvík Stříbrský
Odkazy
Poznámky
- ↑ a b c Radiotechnický podnik v Přelouči byl založen v roce 1921 Ing. J. V. Myslíkem Hyršovským (Radiozávody Přelouč – J. V. Myslík-Hyršovský a spol.). V roce 1925 byl jeho název rozšířen o Radio Zenit Přelouč. V roce 1927 byl závod odprodán německému koncernu Siemens-Halske a současně byla založena česko-německá firma Radiotechna systém Telefunken (zkráceně označována jako Radiotechna Přelouč).[4] Ve 30. letech 20. století si továrna zajišťovala soběstačnou výrobu radiotechnických součástek pro vlastní kompletaci radiových přijímačů jak střední tak i luxusní třídy. Za druhé světové války se koncern Siemens orientoval na válečnou výrobu a produkce radiopřijímačů byla v roce 1942 zastavena.[4] Po skončení druhé světové války v roce 1945 připadl podnik německého vlastníka (firmy Siemens) vítěznému Sovětskému svazu, který jej následně daroval znovuobnovené Československé republice.[4] Po ustavení (v roce 1946) národního podniku TESLA, který sdružoval vybrané továrny zabývající se produkcí slaboproudé a radiové techniky na území poválečného Československa, se firma (kolem roku 1948) přejmenovala na Tesla Přelouč (pomocný závod oborového podniku TESLA Hloubětín). Podnik byl zrušen v roce 1992.[4]
- ↑ a b Příjmení Fröde používá jeho vzdálený potomek v textu jako nesklonné. Rovněž není vhodné toto příjmení přechylovat do podoby Frödová.
- ↑ Pramen[2] tvrdí, že přesné datum zatčení Františka Chyby se nepodařilo zjistit.[2]
- ↑ Zdroj[1] tvrdí, že zatčený Jindřich Fröde byl odvezen do Pardubic (byl zadržen pardubickým gestapem) a odtud pak převezen do Prahy.
Reference
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o ŠREK, Petr. Jindřich Fröde, popraven v 13 hodin 13 minut 13. 2. 1942 [online]. Přeloučský ROŠT - měsíčník, číslo 5 (květen 2010), strana 8, 2010-04-30 [cit. 2024-04-29]. Číslo registrace PA/12-R78; vychází: 30. dubna 2010. Vydává: Město Přelouč. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g h i j k l m ČVANČARA, Jaroslav. Pátek třináctého (Žádná oběť není marná. Pokud lidé nezapomenou ...) [online]. Ústav pro studium totalitních režimů (ÚSTR), 2014-02-01 [cit. 2024-04-29]. Paměť a dějiny, rok 2014, číslo 02, strana: 107. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g JANÍK, Vlastislav, Jaroslav Čvančara (obrazová příloha). Mauthausen - konečná stanice: dějiny koncentračního tábora. 2., přepracované vyd. Praha: Toužimský & Moravec, 2021. 70 s., 200. (Pohled do historie; 11). ISBN 978-80-7264-205-2. Kapitola Rejstřík osob: Jindřich Fröde, s. 48. Inspirováno knihou Hanse Maršálka.
- ↑ a b c d MAŠEK, Jan. Historie výroby radiopřijímačů a záznamové audiotechniky v ČR. Plzeň, 2015 [cit. 2024-05-01]. 70 s. bakalářská. Západočeská univerzita v Plzni; Fakulta elektrotechnická; Katedra elektromechaniky a výkonové elektroniky. Vedoucí práce Ing. Tomáš Řeřicha, Ph.D.. s. 17, 18. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g h i j FLAJŠMAN, Miroslav, Ing. Mjr. RNDr. Josef JEDLIČKA - zapomenutá historie československé meteorologie a národně osvobozeneckého hnutí v době 1. a 2. světové války [online]. (www.vojzesl.cz) Sdružení přítel vojenské zeměpisné služby [cit. 2017-10-13]. Kapitola RNDr. Josef Jedlička - zapomenutá historie. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g h i j k POLÁK, Ladislav (OK1AD); LITOMISKÝ, Jan (OK1XU). Radioamatéři, oběti okupace v letech 1939 až 1945 (historický sborník) [online]. 2015-09-08 [cit. 2024-04-29]. 54 stran; (strana 10 a další). Dostupné online.
- ↑ a b Jindřich Fröde ( popraven 13.2.1942 KT Mauthausen) [online]. Věznice gestapa v Malé pevnosti Terezín 1940-1945 [cit. 2024-04-29]. Místo transportu: Prag-Pankratz, směr KT Mauthausen. Dostupné online.
- ↑ a b Jindřich Fröde (* 24. 12. 1900 Žamberk – 13. 2. 1942 popraven v KT Mauthausen) [online]. Čeští vězni v koncentračním táboře Mauthausen 1938-1945 [cit. 2024-04-29]. Vězeňské číslo: 5792; Věznění před Mauthausenem: AD-Kolin, stanný soud Praha. Dostupné online.
- ↑ Pardubické gestapo za války - K 60. výročí heydrichiády [online]. Klub přítel Pardubicka (www pkkardubicka cz), 2002 [cit. 2024-04-29]. Dostupné online.
- ↑ Heinrich Fröde (1900 - 1942) [online]. Mauthausen memorial (Raum der Namen) [cit. 2024-04-29]. (* 24.12.1900 Žamberk – zemřel 13.2.1942 KT Mauthausen). Dostupné online.
- ↑ SVĚDIROH, Pavel. Pavel Svědiroh – Oběti 2. světové války [online]. [cit. 2024-04-29]. Dostupné online.
- ↑ Pomník obětem 2. světové války [online]. Mapy cz [cit. 2024-04-30]. GPS souřadnice: 50.0369794N, 15.5604964E (50°2'13.126"N, 15°33'37.787"E); Pomník je věnován 51 obětem fašismu a rasismu z let 1938 až 1945.. Dostupné online.
- ↑ Bývalý lom Hluboká (Miřetice - Dachov, Pardubický kraj) [online]. Mapy cz [cit. 2024-04-30]. GPS souřadnice: 49°49'45.189"N, 15°53'35.049"E (49.8292192N, 15.8930692E). Dostupné online.
- ↑ a b c d Pardubický, Přelouč, Přelouč - číslo VH: CZE5311-7015 [online]. evidence válečných hrobů [cit. 2024-04-29]. GPS souřadnice lokality: 50°02'13.09"N 15°33'37.85"E. Dostupné online.
- ↑ a b ŠVÁB, Vladimír. Pomník Obětem 2. světové války [online]. Spolek pro vojenská pietní místa (vets cz), 2006-10-01 [cit. 2024-04-29]. Umístění: Přelouč, Obránců Míru, v parku u kina (GPS souřadnice: N50°2'13.09 E15°33'37.85); centrální evidence válečných hrobů: CZE-5311-07015. Dostupné online.
- ↑ ČVANČARA, Jaroslav. Pátek třináctého (Žádná oběť není marná. Pokud lidé nezapomenou…) [online]. 2014-02-01 [cit. 2024-04-29]. Příběh 20. století; 2014/02 paměť a dějiny, str. 100 až 110. Dostupné online.
- ↑ ČVANČARA, Jaroslav. Někomu život, někomu smrt : československý odboj a nacistická okupační moc (1939 - 1941) (Rejstřík osob: Jiří Řanda). 3., upravené vyd. Praha: Laguna (nakladatelství a vydavatelství), 2008. 253 s. záznam v databázi Národní knihovny ČR Dostupné online. ISBN 978-80-86274-81-2. S. 299. Celá trilogie obsahuje 3 svazky (1939 – 1941; 1941 – 1943; 1943 – 1945) (351 stran; 253 stran; 415 stran); toto je první z nich; (1. vydání: 1997; 2. vydání: 2003 – 2008; 3. vydání 2008). Všechna vydání: Laguna, Praha.
Související články
Média použitá na této stránce
Autor: Dragovit (of the collage), Licence: CC BY-SA 4.0
Both national flags of Austro-Hungary, the collage of flags of the Cisleithania (Habsburg Monarchy) and the Transleithania (Kingdom of Hungary)
National flag and merchant ensign of Germany from 1935 to 1945.
Miroslav Prokop (1922–1942) byl za protektorátu aktivní v protiněmeckém odboji. Spolu se svým otcem Karlem Prokopem (1893 - 1943) založil ilegální organizaci „Věrný pes“. V nekomunistickém odboji Miroslav Prokop distribuoval ilegální tisk a pomáhal při radiovém vysílání depeší do Londýna. Po přepadení jinonického akcízu gestapem se Karlu Prokopovi podařilo uniknout, ale jeho syn Miroslav a manželka Emílie byli zatčeni. Miroslav Prokop prošel velmi krutými výslechy v Petschkově paláci. Byl vězněn, souzen a odsouzen k trestu smrti. Ten byl vykonán v Mauthausenu smrtící benzinovou injekcí.
Jaroslav Toufar (* 21. dubna 1903 Stareč, okres Třebíč – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) byl za Protektorátu Čechy a Morava zahradníkem v pražské nemocnici Pod Petřínem. Se svou manželkou Růženou Toufarovou, rozenou Kratochvílovou, bydlel v Praze III Vlašská 344/25. V domácím protiněmeckém odboji spolupracoval Jaroslav Toufar s Otakarem Batličkou (1895–1942). Společně s Ludvíkem Stříbrským (1906–1942) ukrýval materiály tajně vyvezené z Památníku odboje, které byly uskladněny v podzemních štolách pod pražským vrchem Petřín. S Ludvíkem Stříbrským (1906–1942) údajně plánoval pumový atentát na ministra Emanuela Moravce (1893–1945). Jaroslav Toufar byl zatčen 19. října 1941, do malé pevnosti Terezín byl deportován 15. listopadu 1941 a nakonec byl usmrcen v koncentračním táboře Mauthausen v pátek 13. února 1942.
Autor: Mojmir Churavy, Licence: CC0
V Přelouči v parku nacházejícím se mezi Kulturním a informačním centrem města Přelouče (a také letním kinem; adresa: Pardubická 687, 53501 Přelouč) a Sokolovnou (adresa: Pardubická 734, 535 01 Přelouč) je umístěn pomník věnovaný 51 obětem fašismu a rasizmu z let 1938 až 1945 (tedy obětem převážně z období druhé světové války). Základní žulový kámen pomníku pochází z bývalého lomu Hluboká situovaného v blízkosti zaniklé osady Ležáky, která byla 24. června 1942 vypálena nacisty. Tento základní kámen byl slavnostně uložen 9. května 1947 a později znovu uložen 7. května 2004. Vlastní pomník je tvořen trojicí pískovcových kvádrů.[12] Ten prostřední nese nápis: „1938 - 1945 / OBČANŮM NAŠEHO MĚSTA / OBĚTEM FAŠISMU A RASISMU // ČEST / JEJICH PAMÁTCE“. Po stranách (vlevo a vpravo) od centrálního kvádru jsou umístěny na koso postavené kvádry se jmény obětí.
Jiří Řanda (* 24. dubna 1914 Praha - 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) byl povoláním elektrotechnik, za Protektorátu Čechy a Morava aktivní v protiněmeckém domácím odboji. Patřil do skupiny příslušníků domácího odboje zajišťujících agenturní rádiové spojení s Londýnem a Moskvou.
Jindřich Fröde (* 24. prosince 1900 Žamberk – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) byl povoláním hodinář a radiotechnik. Od roku 1924 bydlel v Přelouči, kde byl též zaměstnán u místní firmy Radiotechna Přelouč. Členem ilegální skupiny Julek, která se vytvořila kolem sovětského rezidenta majora letectva RNDr. Josefa Jedličky (* 9. září 1897 Budapešť – 30. června 1942 Praha), se Jindřich Fröde stal začátkem roku 1941. Ilegální skupina Julek byla napojena na Ústřední vedení odboje domácího (ÚVOD). Jindřich Fröde byl opravářem poškozených radiostanic a také se účastnil vysílání Jedličkovy ilegální stanice Magda. Josef Jedlička byl zatčen gestapem v sobotu 9. října 1941. V souvislosti s jeho zatčením byl 13. října 1941 zatčen i Jindřich Fröde, který byl vězněn zprvu v Kolíně, pak v Praze. Z německé policejní věznice v Praze na Pankráci byl 15. listopadu 1941 přemístěn do věznice v Malé pevnosti Terezín a odtud pak do koncentračního tábora Mauthausen, kde byl usmrcen v pátek 13. února 1942.
Ludvík Stříbrský (* 9. září 1906 Kněževes – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) bydlel za Protektorátu Čechy a Morava na adrese Praha 3, Maisnerova 8. V roce 1939 se podílel na odvozu tajných materiálů z Památníku odboje na Žižkově. Tyto materiály byly následně ukryty v podzemních štolách pod pražským vrchem Petřín. S Jaroslavem Toufarem (* 21. dubna 1903 Starec, okres Třebíč – 13. února 1942 v 15.19 hodin koncentrační tábor Mauthausen) údajně plánoval pumový atentát na protektorátního ministra Emanuela Moravce (* 17. dubna 1893 Praha – 5. května 1945 Praha). Ludvík Stříbrský byl zatčen 19. října 1941. Z německé policejní věznice v Praze na Pankráci byl 15. listopadu 1941 deportován do Malé pevnosti Terezín a odtud pak byl převezen do koncentračního tábora Mauthausen, kde byl usmrcen v pátek 13. února 1942.
Otakar Batlička (* 12. března 1895 Královské Vinohrady, Praha – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) byl za Protektorátu Čechy a Morava zapojen do protiněmeckého odporu jako spolupracovník sovětského rezidenta majora letectva RNDr. Josefa Jedličku (* 9. září 1897 Budapešť – 30. června 1942 Praha). Koncem června 1941 zahájil Josef Jedlička provoz dvou ilegálních radiových stanic s krycím označením Jack a Magda. Právě při zajišťování obsluhy radiostanice Magda se od července 1941 střídal Otakar Batlička s Františkem Chybou (* 20. února 1914 – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) a Bohumilem Bachurou (* 20. prosince 1894, Lom – 27. ledna 1945, Malá pevnost Terezín). Josef Jedlička byl zatčen gestapem v sobotu 9. října 1941. V souvislosti s jeho zatčením byl 14. října 1941 zatčen i Otakar Batlička. V koncentračním táboře Mauthausen, kam byl nakonec deportován, byl v pátek 13. února 1942 Batlička usmrcen benzínovou injekcí vpíchnutou do srdce.
Josef Rozum (* 31. března 1874 Rychnov nad Kněžnou – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) byl povoláním klempíř. Se svojí manželkou Kateřinou Rozumovou (rozenou Karfreitagovou) bydlel na adrese: Praha 7, Nad Královskou oborou 147/25. Josef Rozum od konce dubna 1941 ukrýval docenta Vladimíra Krajinu (1905–1993) a majora letectva RNDr. Josefa Jedličku (1897–1942). Josef Rozum byl zatčen ve večerních hodinách dne 8. října 1941. Dne 19. ledna 1942 byl v nepřítomnosti odsouzen německým stanným soudem v Praze na Pankráci k trestu smrti. Z policejní věznice v Malé pevnosti Terezín byl 6. února 1942 deportován do koncentračního tábora Mauthausen, kde byl zavražděn v pátek 13. února 1942.
Akademický malíř, grafik, autor ex-libris - Emanuel Prüll (někdy uváděn též jako Emanuel Pryl) (* 27. října 1896 v Praze – 28. února 1980 v Praze). Portrétní foto v uniformě datované nejspíše před rok 1947.
Radiotechnický podnik v Přelouči byl založen v roce 1921 Ing. J. V. Myslíkem Hyršovským (Radiozávody Přelouč – J. V. Myslík-Hyršovský a spol.). V roce 1925 byl jeho název rozšířen o Radio Zenit Přelouč. V roce 1927 byl závod odprodán německému koncernu Siemens-Halske a současně byla založena česko-německá firma Radiotechna systém Telefunken (zkráceně označována jako Radiotechna Přelouč). Ve 30. letech 20. století si továrna zajišťovala soběstačnou výrobu radiotechnických součástek pro vlastní kompletaci radiových přijímačů jak střední tak i luxusní třídy. Za druhé světové války se koncern Siemens orientoval na válečnou výrobu a produkce radiopřijímačů byla v roce 1942 zastavena. Po skončení druhé světové války v roce 1945 připadl podnik německého vlastníka (firmy Siemens) vítěznému Sovětskému svazu, který jej následně daroval znovuobnovené Československé republice. Po ustavení (v roce 1946) národního podniku TESLA, který sdružoval vybrané továrny zabývající se produkcí slaboproudé a radiové techniky na území poválečného Československa, se firma (kolem roku 1948) přejmenovala na Tesla Přelouč (pomocný závod oborového podniku TESLA Hloubětín). Podnik byl zrušen v roce 1992.
Antonín Springer (* 1909–1942) byl za protektorátu členem jinonické odbojové skupiny. Pomáhal radiotelegrafistům z jinonického akcízu při přemisťování ilegální radiostanice Sparta a poskytl několikrát svůj domek v pražských Hlubočepích jako místo pro navázání nelegálního radiového spojení s československou exilovou vládou v Londýně. Snímek pořízen před jeho zatčením 4. října 1941.
Ing. Jaroslav Kleiner (* 15. února 1904 Lužná u Rakovníka – 13. února 1942 koncentrační tábor Mauthausen) byl za Protektorátu Čechy a Morava povoláním a funkcí vedoucím technického provozu Českého rozhlasu. Se svojí manželkou Antonií Kleinerovou, rozenou Steinitzovou (Štainicovou) (* 23. března 1901 Praha – 23. srpna 1982 Praha) byl ženatý od roku 1927. Jaroslav Kleiner údajně disponoval informacemi o akci německého emigranta Ing. Rolfa Formise. Ten na přelomu let 1934/1935 ilegálně vysílal z hotelu Záhoří u Štěchovic a byl zavražděn Heydrichovými agenty. Za německé okupace Čech, Moravy a Slezska se Ing. Jaroslav Kleiner zapojil do řad protiněmeckého odboje jako vrcholný představitel Ústředního vedení odboje domácího (ÚVOD), také úzce spolupracoval s docentem Vladimírem Krajinou (1905–1993), JUDr. Rudolfem Marešem (1909–1944) a majorem letectva RNDr. Josefem Jedličkou (* 9. září 1897 Budapešť – 30. června 1942 Praha). Jaroslav Kleiner byl zatčen gestapem 16. října 1941 a dne 19. ledna 1942 byl v nepřítomnosti odsouzen německým stanným soudem k trestu smrti. Do koncentračního tábora Mauthausen byl deportován 6. února 1942. Tam byl usmrcen v pátek 13. února 1942. Jeho manželka Antonie Kleinerová věznění v nacistických káznicích přežila a konce druhé světové války se dožila. Po komunistickém puči v Československu v únoru 1948 byla zatčena a v procesu s JUDr. Miladou Horákovou (1901–1950) byla odsouzena k doživotnímu trestu odnětí svobody.
Bohumil Bachura (* 1894 – 1945) byl sokolský funkcionář, za Protektorátu Čechy a Morava důležitý představitel nekomunistického protiněmeckého odboje na severu Čech – velitel významné severočeské odbojové skupiny ÚVOD – Krušnohoří. Na fotografii jako člen sokolské organizace, muzeum města Ústí nad Labem, před rokem 1946.
Major letectva RNDr. Josef JEDLIČKA (narozen 9. září 1897 v Budapešti), před druhou světovou válkou zpravodajský důstojník Leteckého pluku 1 v Praze - Kbelích. Za německé okupace působil zpravodajsky pro SSSR. Byl zastřelen v Praze - Kobylisích dne 30. června 1942. (Národní archiv (NA), fond "Úřad říšského protektora" (dále jen Archiv ministerstva vnitra - AVM 114), signatura 114-10-1, "Zpráva o zastřelení 71 osob odsouzených stanným soudem v Praze dne 30. června 1942"). RNDr. Josef Jedlička na portrétní fotografii v hodnosti štábního kapitána v první polovině 30. let dvacátého století. Archiv Jiřího Strašila mladšího. Autor fotografie není znám.
Autor:
- derivative work: Miraceti (talk) & Bazi (talk)
- No_portrait.svg: Omegatron
- Calcium regulation.svg: Mikael Häggström
Náhrada chybějícího (mužského) portrétu v češtině
Radim Nováček (* 21. března 1905 v Ústí nad Orlicí – 13. února 1942 v KT Mauthausen) byl významným českým prvorepublikovým mineralogem, vysokoškolským pedagogem, publikujícím odborníkem a účastníkem protiněmeckého odboje za druhé světové války. Přispěl k širšímu uplatnění chemie ve výzkumu nerostů a hornin.