Johann Schönburg-Hartenstein
Johann Schönburg-Hartenstein | |
---|---|
![]() Portrétní fotografie z počátku 20. století (sbírky zámku Červená Lhota) | |
Rakousko-uherský velvyslanec ve Vatikánu | |
Ve funkci: 1911 – 1918 | |
Panovník | František Josef I., Karel I. |
Předchůdce | Nikolaus Szécsen |
Nástupce | zánik Rakousko-Uherské monarchie |
Rakousko-uherský vyslanec v Rumunsku | |
Ve funkci: 1906 – 1911 | |
Panovník | František Josef I. |
Předchůdce | Johann Pallavicini |
Nástupce | Karel Emil z Fürstenbergu |
Vojenská služba | |
Hodnost | nadporučík |
Narození | 12. září 1864 Enzesfeld ![]() |
Úmrtí | 1937 (ve věku 72–73 let) Vídeň ![]() |
Choť | Princess Sophie zu Oettingen-Oettingen und Oettingen-Wallerstein (od 1897) |
Rodiče | Josef Alexandr ze Schönburg-Hartensteinu a Karolína Marie z Lichtenštejna |
Děti | Caroline Ernestine Franzisca Maria Prinzessin von Schönburg-Hartenstein Ernestine Maria Sophia Johanna Prinzessin von Schönburg-Hartenstein Carl Maria Johann Alexander Anton Prinz von Schönburg-Hartenstein Maria Ernestine Karoline Sophia Prinzessin von Schönburg-Hartenstein Aloysia Alexandra Prinzessin von Schönburg-Hartenstein Aloys Alexander Prinz von Schönburg-Hartenstein Johannes Maria Carl Alexander Anton Prinz von Schönburg-Hartenstein Peter Karl Marie Anton Pius Benediktus Markus Johannes Prinz von Schönburg-Hartenstein Sophie Marie Karoline Johanna Ernestine Prinzessin von Schönburg-Hartenstein |
Příbuzní | Alois ze Schönburg-Hartensteinu (sourozenec) Marie Sophie Baronin von und zu Franckenstein[1], Marie Elisabeth Baronin von und zu Franckenstein[1], Marie Walburga Baronin von und zu Franckenstein[1], Marie-Gabrielle Baronin von und zu Franckenstein[1], Maria Benedikta Baronin von und zu Franckenstein[1] a Heinrich Moritz Baron von und zu Franckenstein[1] (vnoučata) |
Profese | diplomat |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Johann princ Schönburg-Hartenstein (Johannes Maria Aloys Otto Heinrich Prinz von Schönburg-Hartenstein; 12. září 1864 zámek Enzesfeld[2] – 30. března 1937 Vídeň) byl česko-rakouský šlechtic a rakousko-uherský diplomat. Od roku 1888 působil v diplomatických službách, byl rakousko-uherským vyslancem v Rumunsku (1906–1911) a nakonec velvyslancem v Papežském státě (1911–1918). Po rozpadu monarchie žil trvale na svém sídle v Červené Lhotě, kde je také pohřben[3].
Životopis
Pocházel ze staré šlechtické rodiny Schönburg-Hartensteinů, narodil se na dolnorakouském zámku Enzesfeld jako třetí syn knížete Aloise Schönburg-Hartensteina (1826–1896), dlouholetého místopředsedy rakouské Panské sněmovny, a Karolíny, rozené princezny Lichtenštejnové (1836–1885). Jako mladší syn knížete užíval do roku 1918 titul prince s nárokem na oslovení Jeho Jasnost. Studoval na Skotském gymnáziu a následně na Gymnáziu Františka Josefa ve Vídni, nakonec maturoval na Tereziánské akademii. Po maturitě studoval práva na Vídeňské univerzitě, promován byl v roce 1887. Ještě během studií si odbyl vojenskou službu, v armádě dosáhl hodnosti nadporučíka. Absolvoval také kavalírskou cestu, během níž navštívil Belgii a Francii. Jako aspirant diplomatické služby pobýval v roce 1887 na praxi v Petrohradě, v roce 1888 nastoupil jako ataché v Londýně, poté byl přeložen do Petrohradu, následně do Stockholmu a Istanbulu. V letech 1898–1903 byl vyslaneckým radou v Bukurešti a poté velvyslaneckým radou v Římě (1903–1904) a Londýně (1904–1911). Během služby na nižších diplomatických postech podnikl také několik cest, za pobytu v Rusku navštívil Sibiř, z Rumunska vycestoval do Arménie a na Kavkaz.
V letech 1906–1911 zastával funkci rakousko-uherského vyslance v Bukurešti, kde měl již z předchozího působení blízké vazby na rodinu rumunského krále Karla I. Svou kariéru završil jako poslední rakousko-uherský velvyslanec ve Vatikánu (1911–1918), přičemž Rakousko-Uhersko jako katolická velmoc přikládalo i ve 20. století diplomatickým vztahům se Svatým stolcem stále velký význam. Rezidencí velvyslance byl Palazzo Venezia, po vstupu Itálie do první světové války na straně Trojdohody však Schönburg-Hartenstein z bezpečnostních důvodů od roku 1915 pobýval ve Švýcarsku. Jeho diplomatická mise byla ukončena se zánikem monarchie v listopadu 1918 a od té doby žil v soukromí. Zemřel ve Vídni a pohřben byl v rodové hrobce v zámecké kapli na Červené Lhotě.
Z čestných titulů obdržel v roce 1890 hodnost c. k. komořího, při jmenování do funkce velvyslance ve Vatikánu získal v roce 1911 titul tajného rady.[4] Za zásluhy byl nositelem Řádu Františka Josefa, Řádu železné koruny a Leopoldova řádu, několik vyznamenání získal během diplomatické služby také od zahraničních panovníků. V roce 1915 byl jmenován čestným rytířem Maltézského řádu a v roce 1920 získal od papeže Nejvyšší řád Kristův. V roce 1920 se stal rytířem Řádu zlatého rouna.
Majetek a rodina
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/04/057_Z%C3%A1mek_%C4%8Derven%C3%A1_Lhota.Okres_JInd%C5%99ich%C5%AFv_Hradec.%C4%8Cesko..jpg/220px-057_Z%C3%A1mek_%C4%8Derven%C3%A1_Lhota.Okres_JInd%C5%99ich%C5%AFv_Hradec.%C4%8Cesko..jpg)
Z dědictví po otci převzal v roce 1896 do své správy velkostatek Červená Lhota s nedalekým připojeným statkem Lžín s celkovou rozlohou 485 hektarů půdy[5], kromě toho vlastnil také nemovitosti v Praze a Vídni. Zámek Červená Lhota byl do té doby neobývaný a ve špatném stavu, princ Johann proto přistoupil v letech 1903–1913 k jeho rekonstrukci. Během stavebních úprav byly odstraněny novogotické prvky z předchozí přestavby a celá adaptace navrátila zámku jeho původní renesanční podobu. Po zániku monarchie se zde princ Johann chtěl trvale usadit, jako stoupenec Habsburků měl ale zákaz vstupu do Československé republiky. Povolení k pobytu v jižních Čechách se podařilo vyjednat později s pomocí rakouské diplomacie, v roce 1921 bylo na Červenou Lhotu převezeno také vybavení římského paláce Palazzo Venezia zadržované od roku 1915 v Itálii. Na Červené Lhotě rodina pobývala trvale od roku 1922.
V roce 1897 se v katedrále sv. Štěpána oženil s princeznou Sofií Františkou Oettingen-Wallersteinovou (4. 10. 1878, Hluboš – 10. 9. 1944, Vídeň) z významné německé šlechtické rodiny. Později se stala c. k. palácovou dámou a dámou Řádu hvězdového kříže. Zámek Wallerstein v Bavorsku poskytl útočiště rodině v přechodném období od zániku monarchie do povolení ke vstupu do Československa. Z jejich manželství pocházelo devět dětí, čtyři synové a pět dcer.[6]
- 1. Karolína Arnoštka (23. 12. 1898 Vídeň – 27. 4. 198, Bad Windsheim, Bavorsko)
- ⚭ (1925) baron Georg von und zu Franckenstein (20. 8. 1898 Nördlingen – 28. 3. 1965 Würzburg)
- 2. Arnoštka Marie (12. 7. 1900 Červená Lhota – 14. 10. 1990 Vídeň)
- ⚭ (1930) hrabě Ludvík Marenzi de Tagliunoi et Talgate (16. 10. 1894 Vídeň – 11. 5. 1983 Vídeň)
- 3. Karel Maria (23. 12. 1901 Bukurešť – 26. 11. 1972 Vídeň), poslední majitel zámku Červená Lhota (konfiskován v roce 1945), svobodný a bezdětný
- 4. Marie Arnoštka (25. 9. 1903 Řím – 21. 6. 1952 Bayreuth)
- ⚭ (1938) baron Otto Filip Groß von Trockau (10. 11. 1890 Würzburg – 21. 2. 1957 Trockau, Bavorsko)
- 5. Aloisie Luisa (24. 3. 1906 Londýn – 11. 4. 1976 Berlín)
- ⚭ (1936) Otto von Simson (17. 7. 1912 Berlín – 23. 5. 1993 Berlín), historik umění, vysokoškolský profesor a spisovatel
- 6. Alois Alexandr (24. 3. 1906 Londýn – 18. 6. 1998 Bad Ischl)
- 7. Jan Maria (12. 3. 1908 Bukurešť – únor 1910)
- 8. Petr Karel (25. 4. 1915 Řím – 7. 11. 2003 New York)
- 9. Žofie Marie (* 19. 4. 1917 Vídeň)
- ⚭ (1948) Alberto Carillo Leiser (15. 8. 1920 Barranquilla – 28. 5. 2008 Bogotá)
Johannův starší bratr, kníže Alois Schönburg-Hartenstein (1858–1944) byl dědičným členem rakouské Panské sněmovny, v armádě dosáhl hodnosti c. k. polního podmaršála, byl dlouholetým předsedou rakouského Červeného kříže a později se uplatnil i za Rakouské republiky a v Dolfussově vládě zastával funkci ministra obrany (1934). Díky sňatku byl Johann švagrem knížete Karla Oettingen-Wallersteina (1877–1930), který v Čechách vlastnil velkostatky Zbraslav a Hluboš. Jeho dalšími švagry byli hrabě Otto Harach (1863–1935), majitel Jilemnice, nebo c. k. generálmajor a císařský nejvyšší kuchmistr hrabě August Rudolf Bellegarde (1858–1929), majitel Velkých Heraltic.
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d e f Darryl Roger Lundy: The Peerage.
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnost Enzesfeld
- ↑ Historie zámku Červená Lhota na oficiálním webu zámku dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1918, Vídeň, 1918; s. 344, 349 dostupné online
- ↑ Přehled majetku Schönburg-Hartensteinů v Čechách in: PROCHÁZKA, Johann von: Topographisch-statistischer Schematismus des Grossgrundbesitzes im Königreiche Böhmen, Praha, 1891; s. 511–512 dostupné online
- ↑ Rodina Johanna Schönburg-Hartensteina in: Gothaischer Hofkalender: genealogisches Taschenbuch der fürstlicher Häuser; Gotha, 1929; s. 274 dostupné online
Literatura
- DÁŇA, Roman, ŠMÍD, Marek: Rakousko-uherský diplomat Johann Schönburg-Hartenstein a jeho vatikánská mise v období první světové války in: Časopis Národního muzea, 3–4; Praha, 2018; s. 77–87 dostupné online
- DÁŇA, Roman: Johann Schönburg-Hartenstein, poslední rakousko-uherský ambasador u Apoštolského stolce in: Ve znamení Merkura. Šlechta českých zemí v evropské diplomacii; NPÚ, České Budějovice, 2020; s. 620–631 ISBN 978-80-87890-31-8
Externí odkazy
- Pavel Koblasa, Diplomat na Červené Lhotě
- matriční záznam o narození a křtu
- Schönburg-Hartenstein, Johan Fürst von (1864-1937), Diplomat; v: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950, Band 11, Wien 1995, S. 62.
- Rodokmen rodu Schönburg-Hartensteinů na stránkách genealogy.euweb.cz (Miroslav Marek)
Média použitá na této stránce
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/FIAV_000100.svg/23px-FIAV_000100.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/FIAV_110000.svg/23px-FIAV_110000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
House colours of the House of Habsburg
Palazzo delle Assicurazioni Generali in Rome, Piazza Venezia
Autor: Richenza, Licence: CC BY-SA 3.0
Zámek Červená Lhota. Okres Jindřichův Hradec. Česko.
Autor: Vlach Pavel, Licence: CC BY-SA 4.0
Princ Johann Schönburg-Hartenstein (1864–1937), rakousko-uherský diplomat, vyslanec v Rumunsku (1906–1911) a velvyslanec ve Vatikánu (1911–1918). Majitel zámku Červená Lhota. Fotografie z počátku 20. století (sbírky zámku Červená Lhota).