Křižácké státy
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/53/Map_Crusader_states_1135-cs.svg/220px-Map_Crusader_states_1135-cs.svg.png)
Křižácké státy bylo několik feudálních panství podle západního vzoru, jejichž základy polložili evropští účastníci křížových výprav v Levantě, později v Řecku a ve Středozemním moři. Další státy nacházející se v Pobaltí byly založeny německými křižáky během severních kruciát. Hlavním rysem těchto státních celků byla kolonizace, feudalizace a christianizace dobytých území. Po dobytí se moci ujala evropská šlechta nad místním většinovým obyvatelstvem, to se projevilo výstavbou velkých hradů a příchodem dalších osadníků z Evropy, zpravidla v touze po rozvíjení obchodu, na úkor domácích. Křižácké státy jsou proto považovány za předchůdce zámořských kolonií evropských mocností.
Levanta a Kypr
První křižácké státy byly čtyři a vznikly těsně po první křížové výpravě do Svaté země, a to na cestě křižáků v oblasti Levanty, pojmenované franskými křižáky jako Outremer neboli Zámoří, které se nacházelo na současném Blízkém východě.
Outremer
Edesské hrabství – bylo prvním z křižáckým státem, existovalo v letech 1098–1144, první hrabětem z Edessy byl Balduin z Bouillonu.
Antiochijské knížectví – bylo založeno roku 1098 a padlo v roce 1268. Prvním antiochijským knížetem byl Bohemund z Tarentu.
Tripolské hrabství (podle města Tripolisu v Libanonu, nikoliv hlavní město Libye – pozn.) – bylo založeno roku 1104 nejprve jako Tortoské hrabství, teprve město Tripolis bylo dobyto o pět let později. Hrabství zaniklo s pádem města roku 1288. Prvním hrabětem z Tripolisu byl Bernard z Toulouse.
Jeruzalémské království – bylo založeno roku 1099 a padlo roku 1291 s pádem Akkonu, poslední pevnosti v rukách křesťanů, poté byli křižáci ze Svaté země definitivně vyhnáni. Prvním představitelem nového státu byl Godefroi z Boulloinu, ovšem jen s titulem Ochránce Božího hrobu. Po jeho smrti roku 1100 byl korunován za krále jeruzalémského jeho mladší bratr Balduin z Bouillonu, hrabě z Edessy. Království se dělilo na mnoho feudálních panství, z nichž čtyři nejdůležitější jsou:
Galilejské knížectví
Hrabství Jaffa a Askalon
Zajordánské panství (Oultrejordain)
Sidonské panství
Arménské království v Kilíkii – Kilikijská neboli Malá Arménie nebyla původně křižáckým královstvím, ale vazalským knížectvím Byzantské říše. Teprve prostřednictvím kontaktů s Evropany a častým spojenectvím s křižáckými státy, se Kilíkie přiblížila Západu. Ještě jako rubenidské knížectví byla založena utečenci z oblasti Arménie před Seldžuckými Turky a jedině se svolením byzantského císaře, na území Kilíkie, která byla formálně provincií Byzantské říše. Jak postupně slábla moc říše pod náporem Seldžuků a dalších nepřátel, se Kilikijská Arménie vymanila z byzantského područí. Aby se Arméni zabezpečili před muslimskými sousedy, navázali spojenectví se sousedními křižáckými státy Levanty. Status království byl zemi udělen až papežem Inocencem III. a později na kilíkijský trůn usedla původem francouzská dynastie Lusignanů, která zemi ještě více přiblížila Západu. Lusignanové se mimo jiné neúspěšně pokusili přimět Armény k přijetí západního římského katolictví, k čemuž byla ochotna přistoupit jen část arménské šlechty. Naopak zejména u prostých a venkovských Arménů zachovávající věrnost pravoslaví způsobila vlnu nevole, ústící až v lidové bouře. Po zániku křižáckých států v Levantě stihl stejný osudu i Kilíkii, když hlavní město Sis dobyli roku 1375 egyptští mamlúci.
Kypr
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/LatinEmpire2.png/260px-LatinEmpire2.png)
Kypr templářů – ostrov Kypr, který býval byzantskou provincií, se pod nadvládu rytířů tohoto řádu dostal během třetí výpravy. Anglický král Richard I. Lví srdce dobyl Kypr na byzantském uzurpátorovi Izáku Komnenovi, samozvaném císaři, na své cestě do Svaté země. Richard následně předal ostrov templářům. Řeckým obyvatelům Kypru se přísná vláda cizích rytířů nezamlouvala, navíc řád, jehož pokladna byla vytížena svatou válkou a správou svého majetku, usoudil, že bude výhodnější ostrov prodat sesazenému jeruzalémskému králi Guyovi. Kypr se stal královstvím.
Kyperské království – bylo založeno během třetí výpravy na ostrově krátce vlastněném templáři. Na kyperský trůn usedl roku 1192 bývalý jeruzalémský král Guy de Lusignan, který odkoupil ostrov od templářů, kteří byli jeho předchozími vlastníky. Templářský řád působil na ostrově nadále v rámci Kyperského komturství. Po dobytí Jeruzaléma muslimy bylo Kyperské království formálně povýšeno na „Království Kypru a Jeruzaléma“, a po zániku Arménského království v Kilíkii na „Království Kypru, Jeruzaléma a Arménie“. Království zaniklo, když poslední královna prodala ostrov Benátčanům.
Řecko
Během čtvrté křížové výpravy byla křižáky dobyta Byzantská říše a její území bylo rozděleno na:
Latinské císařství (Imperium Romaniae) – existující v letech 1204–1261, prvním latinským císařem se stal Balduin IX. Flanderský
Filipopolské vévodství – existovalo v letech 1204–1205, součást Latinského císařství
- Lemnos – ostrov se stal lénem Latinského císařství od roku 1207
Soluňské království – existující v letech 1204–1224, první soluňský král byl Bonifác z Montferratu
- Bodonitské markrabství – existovalo v letech 1204–1414, původně jako vazal Soluňského království, později Achajského knížectví
- Salonské hrabství – existovalo v letech 1205–1410
Achajské knížectví – existovalo v letech 1205–1460 prvním achajským knížetem byl Guillaume de Champlitte
Panství Argu a Nauplia – podřízené Achajskému knížectví, existovalo v letech 1212–1388
Athénské vévodství – existovalo v letech 1205–1453 a součást Aragonské koruny, prvním vévodou z Athén byl Otto de la Roche
Vévodství Naxos – existovalo v letech 1207–1538, prvním vévodou z Naxu byl Benátčan Marco Sanudo
- Negropontská triarchie – existovalo v letech 1204–1470, tento malý křižácký stát byl formálně vazalem Soluňského království a Latinského císařství, ale prakticky byl pod silným vlivem Benátčanů, od roku 1390 se již coby „Negropontské království“ stal regulérní benátskou kolonií
Latinské císařství a Théby byly v roce 1261 Byzantinci dobyty zpět. Křižácká správa přetrvala v Athénách a Peloponésu až do 15. století, kdy byla panství dobyta Osmanskými Turky.
- Falckrabství Kefalonia a Zakynthos – existovalo v letech 1185–1479 jakou součást Sicilského království
panství Řádu johanitů na Rhodu – v roce 1310 si johanité vytvořili vlastní panství na ostrově Rhodos a několika dalších ostrovech v Egejském moři, která drželi až do roku 1522, kdy je turecký sultán Sulejman I. Nádherný vyhnal, a rytíři byli nuceni přesunout se na ostrov Malta.
- Ostrov Kastellorizo byl v roce 1309 zabrán johanity. Od roku 1440 až do roku 1450 jej okupovali egyptští mamlúci a nakonec se ostrova zmocnili Benátčané, kteří na něm vydrželi až do roku 1635.
- Řád obsadil další ostrovy a města v Egejském moři, Anatolii a Řecku: Smyrna (dnes Izmir, 1344–1402), Attaleia (dnes Antalya, 1361–1373), Halikarnassos (dnes Bodrum), Korint (1397–1404) a ostrovy Ikaros (1424–1521) a Kós (1215–1522).
Neopatrijské vévodství – vzniklo až mnohem později a nebylo ani založeno křižáky, ale katalánskými žoldnéři původně ve službách Byzantské říše, existovalo mezi lety 1319–1390, ale spolu s Athénským vévodstvím se stalo součástí Aragonské koruny, ke křižáckým státům se většinou nepočítá
Středomořská léna
Ačkoliv malá, existovala ve Středomoří další křižácká panství, vybudované ve stylu západního feudalismu, a to ostrovy Djerba a Taborca, nacházející se při pobřeží Tuniska.
Křižácká panství na severu
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Ordensland1410.png/300px-Ordensland1410.png)
V roce 1211 daroval uherský král Ondřej II. německým rytířům území Burzenlandu v Sedmihradsku, na obranu uherských hranic proti pronikajícím Kumánům, ale již roku 1225 byl Řád německých rytířů z území vyhnán, protože měl v plánu zřídit na území řádový stát nezávislý na uherském králi.
V roce 1193 vyzval papež Celestýn III. rytířské řády, zejména Řád německých rytířů a Řád mečových bratří k boji proti nevěřícím v Pobaltí, protože v Pobaltí stále žily kmeny, které odmítaly přijmout křesťanství. Tyto řády se vydaly bojovat do těchto končin proti pohanům i proti pravoslavným ruským knížectvím.
Německý řádový stát (neboli také Pruský řádový stát)
- Biskupství Culm
- Biskupství Pomesanie
Biskupství Ermland
- Biskupství Samland
Řád německých rytířů založil vlastní řádový stát na dobytém území Pruska, stejně jako řád byl spravován na bázi teokratické republiky s prvky monarchie a feudalismu. Hlavou státu stejně jako řádu byl doživotně zvolený velmistr vybraný příslušným volícím orgánem (v tomto případě generální kapitula) tvořeného šlechtou. Řádoví rytíři museli být šlechtického původu, pocházeli z různých evropských zemí, většinou německých (čili původu také německého) a běžně tedy užívali němčiny, která byla úředním jazykem řádu a tedy i řádového státu. To znamenalo vytlačování domorodých jazyků pokořených baltských kmenů jako např. pruštiny. Rytíři byli vázáni poslušností k řádu a své životy přizpůsobovali pravidlům řehole včetně povinností celibátu apod., obývali různá stavení vlastněných řádem (domy, hrady a kláštery) uzpůsobených do souhrnu sídel zvané komendy či komturie, v jejichž čele obvykle stál výše postavený šlechtic a člen řádu zvaný komtur. Řádová sídla a jejich místodržitelé měli různá postavení v hierarchii řádu vůči vyšším kruhům, kromě velmistra byla řádová vláda tvořena dalšími vysokými hodnostáři a členy řádu zastávajících funkci ministrů. Pouze biskupství na území řádového státu podléhala arcibiskupství v Rize. Řád rytířů se nemohl spoléhat jen na práci svých níže postavených bratří v rámci řádu, ale převážně na prostý lid, místní domorodé (většinou pruské) obyvatelstvo, které bylo pracně a pomalu christianizováno, ale především na německé kolonisty, kteří již byli přirozeně křesťany od narození a do Pobaltí přicházeli s vidinou nových příležitostí a pozemků.
Druhý řádový stát (livonský) byl založen Řádem mečových bratří na většině dobytého území dnešního Lotyšska a postavena pod patronát Panny Marie jako země Mariina – Terra Mariana, také on byl převážně tvořen německými kolonisty. Způsob správy a vlády řádů nad oběma řádovými panstvími se principiálně nijak nelišily od panství spravovaných jinými řády jako byli johanité a templáři.
Terra Mariana (Livonská konfederace)
Arcibiskupství rižské
- Kuronské biskupství
Dorpatské biskupství
Biskupství Ösel-Wiek
panství ve vlastnictví Řádu mečových bratří, později Livonského řádu (po sloučení s Řádem německých rytířů)
Estonské vévodství – Území Estonska bylo dobyto dánskými křižáky a připojeno k Dánskému království jako přímé panství dánského krále, později se vstoupilo do konfederace.
Seznam křižáckých států
Edesské hrabství
Antiochijské knížectví
Tripolské hrabství
Jeruzalémské království
Kyperské království
Latinské císařství
Soluňské království
Achajské knížectví
Athénské vévodství
Vévodství Naxos
Neopatrijské vévodství
Filipopolské vévodství
- Negropontská triarchie
templářský Kypr v letech 1191–1192
Stát Řádu johanitů na Rhodu
Stát Řádu maltézských rytířů
Stát Řádu německých rytířů
Němečtí rytíři v Burzenlandu
Terra Mariana
Estonské vévodství
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Crusader states na anglické Wikipedii.
Literatura
- Westermann, Großer Atlas zur Weltgeschichte
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu křižácké státy na Wikimedia Commons
Média použitá na této stránce
Autor:
- derivative work: Podzemnik (talk)
- Near_East_1135.svg: MapMaster
Politická mapa Blízkého východu v roce 1135.
Autor: Poznaniak, Licence: CC BY-SA 2.5
Herb Zakonu Kawalerów Mieczowych
Baltic coat of arms (basic version of insignia of Teutonic Knights)
Banner of arms of the House of Tripoli, the cadet branch of House of Toulouse.
Autor: Dragovit, Licence: CC BY-SA 4.0
Heraldic Banner of the Principality of Antioch under the Poitiers-Antioch dynasty
Autor: Ec.Domnowall, Licence: CC BY 3.0
Drapeau du Royaume de Jérusalem
"Taking of Jerusalem by the Crusaders, 15th July 1099" / Giraudon / The Bridgeman Art Library
Autor: MostEpic, Licence: CC BY-SA 4.0
Arms of the House of de la Roche
Flag of the State of the Teutonic Order
Autor: Combrian, Licence: CC0
Drapeau de la dynastie arménienne des Héthoumides. Version originelle sans couronne (celles dans les sources iconographiques médiévales. Voir Source).
Autor: Samhanin, Licence: CC BY 3.0
Early seal of Danish King Valdemar Atterdag. This seal is known from documents dating 1340-1345. The title seems to incidate that he used the seal before becoming king, i.e. as a young squire.
Autor: Rkcora, Licence: CC BY-SA 4.0
Battle Standard (gonfalon) used by the Templars in battle.
Autor: LatinEmpire, Licence: CC BY-SA 3.0
Dělení byzantské říše po čtvrté křížové výpravě
Autor: David Ll L, Licence: CC BY-SA 4.0
Bandera del Imperio Latino de Constantinopla
(c) Gianfranco Gazzetti / GAR, CC BY-SA 4.0
General view, Krak des Chevaliers in 2002
State Banner of Denmark or the Dannebrog, drawn from the Wapenboek Gelre.
Autor: Dragovit, Licence: CC BY-SA 4.0
Banner of arms of the House of Courtenay