Karel Černý (malíř)
Karel Černý | |
---|---|
Narození | 19. února 1910 nebo 21. září 1910 Brno ![]() |
Úmrtí | 18. října 1960 (ve věku 50 let) Praha ![]() |
Místo pohřbení | Vinohradský hřbitov |
Alma mater | Právnická fakulta Univerzity Karlovy Akademie výtvarných umění v Praze |
Povolání | malíř, kreslíř, ilustrátor a grafik |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Karel Černý (19. února 1910 Brno[1] – 18. října 1960 Praha)[2] byl český malíř, kreslíř, grafik a ilustrátor. Ve 40. letech 20. století byl oceňován Jindřichem Chalupeckým jako jeden z nejtalentovanějších malířů své generace.
Život
Vyučil se mechanikem (1929), při zaměstnání navštěvoval kurs kreslení a malování na večerní dělnické škole. Od dětství velmi rád kreslil a maloval. Matka, kterou velmi miloval, měla pro tuto jeho zálibu pochopení a podporovala ji. Z vděčnosti často připojoval k signaturám svých děl písmeno Š, což je začátek jejího dívčího jména (Šíchová). Velmi toužil studovat na Akademii výtvarných umění. Proto prý postával před vchodem do školy se svými kresbami tak dlouho, až upoutaly pozornost Jakuba Obrovského, který Černého přijal hned do 2. ročníku. Na AVU studoval v letech 1933 až 1938, kdy absolvoval u J. Obrovského. Koncem 30. let se s ním spřátelil sběratel obrazů Jaroslav Borovička, který se stal i jeho mecenášem.[3]
V začátcích tvorby byl Karel Černý ovlivněn především Preislerovou melancholií, objevuje se tu celoživotní pocit osobního osamění, mající kořeny v trvalém postižení páteře, které ovlivnilo jeho fyzický vzhled (byl hrbatý),i tvrdých životních zkušeností.[4] Kreslil perem, tuší, uhlem i barevnými křídami, jeho osobitá barevnost odpovídá životnímu pocitu, převládá fialová, modrá, zelená, šedá, černá a hnědá. V obrazech je patrný i vliv expresionismu, jeho malba je silně pastózní (sám si míchal barvy z práškových pigmentů). Maloval zásadně podle modelu, krajiny podle kreseb a skic, pořízených na místě. K některým námětům se často vracel – přelidněné bary a zahradní restaurace, milenci, krajina jižních Čech, řeka s parníkem.[5] V roce 1939 namaloval obraz Zmrtvýchvstání pro kapli v obci Koryta (okres Mnichovo Hradiště). Obrazy z období 2. světové války a nacistické okupace odrážejí tísnivou atmosféru doby (Naříkající ženy, Oplakávání).
1946 – 49 jezdil každý rok do Francie, okouzlila ho nejen Paříž, ale i francouzská krajina a především moře. Barvy jeho obrazů se projasnily, objevují se nové náměty. Po návratu maloval zátiší, poučená kubismem, a noční krajiny, zachycující opět pocity osamění. Znovu se do Francie podíval až v roce 1957. Roku 1940 vstoupil do SVU Mánes, nebyl však členem žádné moderní umělecké skupiny, což vyplývalo z jeho povahy a také z charakteru práce; jeho umění bylo zcela osobité a těžko zařaditelné do dobových tendencí a proudů. Měl 28 samostatných výstav. První skupinové výstavy se zúčastnil v Paříži v roce 1946 v galerii La Böethie, od té doby byl svými díly zastoupen na všech významných výstavách doma (SVU Mánes, přehlídky čs. výtvarného umění) i v zahraničí – v Sao Paolu (1957), Bienale v Benátkách (1958), Expo 58 v Bruselu(1958), Helsinkách (1959), Bukurešti a Budapešti (1962), Moskvě (1966), Berlíně (1969) a Düsseldorfu (1990). Jeho obrazy jsou v Národní galerii v Praze, Moravské galerii v Brně a ve většině oblastních i krajských galerií. Karel Černý byl velmi osamělý, skromný člověk. Zemřel náhle na zápal plic. Byl zpopelněn a pohřben na Vinohradském hřbitově.
Významným sběratelem díla Karla Černého byl již od přelomu 30.-40. let inženýr A. Gogal z Prahy, z jehož sbírky koupily obrazy v 60. letech oblastní galerie v Pardubicích a Liberci.[6] Jeho obrazy na prestižních aukcích dosahují ceny i několik milionů korun.[7]
Samostatné výstavy
- výběr
- 1942, 1944, 1946 Mánes Praha
- 1957 Galerie Čs. spisovatele Praha
- 1961 Národní galerie Praha
- 1963 Oblastní galerie Liberec
- 1965 Galerie bratří Čapků Praha
- 1971 Galerie V. Špály Praha
- 1980 Dům umění města Brna
- 1986 Staroměstská radnice Praha
- 1990 Orlická galerie Rychnov nad Kněžnou
- 2011 Galerie moderního umění Hradec Králové
- 2014 Galerie výtvarného umění Cheb
Ilustrace
- 1957 Devět novel, Čs. spisovatel Praha
- 1971 Géza Včelička: Kavárna na hlavní třídě, Čs. spisovatel Praha
Odkazy
Reference
- ↑ Matrika 17260, sn. 11 [online]. MZA [cit. 2022-11-15]. Dostupné online.
- ↑ CHURAŇ A KOL., Milan. Kdo byl kdo v našich dějinách ve 20. století. 1.. vyd. Praha: Libri, 1994. 687 s. ISBN 80-901579-5-5. S. 70.
- ↑ Rusinko M, 2018, s. 193
- ↑ Nová encyklopedie českého výtvarného umění. 1.. vyd. Praha: Academia, 1995. S. 117.
- ↑ Encyklopedie českého výtvarného umění. 1.. vyd. Praha: Academia, 1975. 592 s. S. 88–89.
- ↑ Marcela Rusinko, Snad nesbíráte obrazy? Cesty soukromého sběratelství moderního umění v českých zemích v letech 1948-1965, MUNI a P&B Publishing, Brno 2018, ISBN 978-80-7485-157-5, s. 166-167
- ↑ SKŘIVÁNEK, Jan. Top 10 Černý. Velký bar od Karla Černého se prodal v aukčním rekordu. ART+ [online]. 2013-11-18. Dostupné online.
Literatura
- 1943 Jan Drda: Malíř Karel Černý, nakl. V. Tomsa Praha
- 1946 J. Borovička: Malíř Karel Černý, Praha
- 1958 Z. Hlaváček: Karel Černý malířské dílo, Nakladatelství čs. výtvarných umělců Praha
- 1957-90 Nový slovník čs. výtvarných umělců, Chagall Ostrava
- 1993 Nový slovník čs. výtvarných umělců, Chagall Ostrava
- 1994 Vojtěch Lahoda: Karel Černý, Odeon Praha
- 1995 Nová encyklopedie českého výtvarného umění, Academia Praha
- 1998 Slovník českých a slovenských výtvarných umělců, Chagall Ostrava
- 1999 Tomeš Josef a kol. Český biografický slovník XX. století: I. díl: A-J Praha; Litomyšl: Paseka;°Petr Meissner, 634 S. ISBN 80-7185-245-7. s. 205-206
- 2003 Vojtěch Lahoda: Karel Černý 1910 - 1960: Barva a existence: soupis malířského díla, Nadace Karla Svolinského a Vlasty Kubátové, Edice ARS FONTES, Praha
- 2009 Vošahlíková Pavla a kol. Český biografický slovník českých zemí: 11. sešit: Čern-Čž.. Praha: Libri. 140 s. ISBN 978-80-7277-368-8. S. 42
- 2010 Z. Sklenář: Vzpomínání, Galerie Z. Sklenáře Praha
- Marcela Rusinko, Snad nesbíráte obrazy? Cesty soukromého sběratelství moderního umění v českých zemích v letech 1948-1965, MUNI a P&B Publishing, Brno 2018, ISBN 978-80-7485-157-5
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Karel Černý
- Karel Černý v informačním systému abART
- Karel Černý v Encyklopedii dějin města Brna
Média použitá na této stránce
Autor: Dragovit (of the collage), Licence: CC BY-SA 4.0
Both national flags of Austro-Hungary, the collage of flags of the Cisleithania (Habsburg Monarchy) and the Transleithania (Kingdom of Hungary)
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“