Karel Strachvic
Karel Strachvic | |
---|---|
Narození | 20. června 1933 Dymokury ![]() |
Úmrtí | 15. července 1998 (ve věku 65 let) silnice mezi Jarohněvicemi a Šelešovicemi ![]() |
Povolání | horník, svářeč, topič, strojvůdce |
Titul | ![]() |
Děti | 1. Pavla, provd. Vosmíková a podruhé Brzybohatá (* 1959) 2. Ivana, provd. Janyšová (* 1961) 3. Hana, provd. Jandová (* 1965) |
Rodiče | Hugo Strachwitz (1900–1978) a Anna Marie, roz. Czerninová z Chudenic (1905–1993) |
Příbuzní | bratr: Bedřich Strachvic (1930–?) sestra: Marie Strachvicová, provd. Nesvadbová (1931–?) bratr: Josef Strachvic (1938–2008) bratr: František Strachvic (* 1939) děd: Bedřich Strachwitz (1867–1927) babička: Karolina Thurn-Taxisová (1875–1940) děd: Theobald Josef Czernin z Chudenic (1871–1931) babička: Marie Kinská z Vchynic a Tetova (1885–1952) strýc: Humprecht Czernin (1909–1944) strýc: Rudolf Theobald Czernin (1904–1984) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Karel Strachvic, do roku 1945 Strachwitz (20. června 1933 Dymokury – 15. července 1998 silnice mezi Jarohněvicemi a Šelešovicemi, autonehoda)[1] byl český šlechtic z rodu Strachwitzů, po komunistickém převratu v roce 1948 byl perzekvován, pracoval jako strojvůdce.
Život
Narodil se jako druhý syn a třetí potomek Huga Strachwitze (1900–1978), který byl aktérem a signatářem všech tří deklarací zástupců české a moravské šlechty z let 1938 a 1939 a na jehož velkostatek byla za války uvalena vnucená správa, a jeho manželky Anny Marie Czerninové (1905–1993). Měl čtyři sourozence, tři bratry a jednu sestru. Z nich pouze Josef (1938–2008) neemigroval a žil v Kroměříži.[pozn. 1] Otec a František Schwarzenberg působili ve vedení Národního souručenství (1913–1992) a angažovali se v odboji.[6] Jméno původně slezského a kladského rodu bylo Strachwitz, po druhé světové válce v červnu 1945 si ho změnili na český tvar Strachvic.[7]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Zdounky%2C_z%C3%A1mek.jpg/220px-Zdounky%2C_z%C3%A1mek.jpg)
Mládí strávil na zámku Zdounky.[8] Studoval na Arcibiskupském gymnáziu v Kroměříži, ale v tercii ze školy odešel.[9] Mezi Únorem 1948 a rokem 1950 byl jeho rodičům zestátněn zdounský zámek a velkostatek, který tvořily dva dvory se 168 hektary polí a 730 hektary lesa.[7] Otec byl pak zaměstnaný v mlékárně svého bývalého velkostatku. V roce 1952 byli rodiče a dva mladší bratři donuceni přestěhovat se ze zámku do domku starého řídícího učitele v Bařicích a otec začal pracovat jako pomocný dělník na opravě místních silnic.[10] V letech 1958–1964 byl otec uvězněn ve Valdicích za neplacení milionářské daně a překlady z francouzštiny, potom se živil jako topič v kotelně.[11] Rodiče emigrovali v roce 1968 do Rakouska.
Karel byl od ledna roku 1951 zaměstnán v Ostravě. Pracoval na šachtě Václav v Orlové, potom jako svářeč a palič přes půl roku v mostárně Vítkovických železáren, následně téměř dva roky ve Vítkovických železárnách u závodní dráhy. V říjnu 1953 narukoval na vojnu k Pomocným technickým praporům (PTP) do Kladna.[12] Po třech týdnech dostali vojíni nabídku, že mohou pracovat na šachtě na Ostravsku. Karel se dostal k práci posunovače na železniční vlečce šachty, složil státní topičské a strojvůdcovské zkoušky. Po vojně začal topit na posunovacích a nákladních lokomotivách v Přerově a vyučil se jako strojní zámečník.[12] V roce 1962 se přestěhoval do Ostravy a dostal se k vysněné práci strojvůdce.[13] Směl si také dodělat maturitu.[3] Často řídil rychlík na trase Praha-Přerov.[14]
Bydlel v bytě v Praze-Holešovicích poblíž nádraží Praha-Bubny s výhledem na rozlehlé kolejiště.[15] Po roce 1989 žil ve Zdounkách v domě č. 86. Po sametové revoluci sourozenci Strachvicové restituovali statek Zdounky. V roce 2007, už po tragické smrti Karla, zámek s okolními pozemky prodali manželům Vrškovým.[16]
Rodina
Poprvé se oženil 18. ledna 1958 v Olomouci s Alicí Kosovou (20. února 1931 Přerov – 26. února 1983 Hrdlív). Podruhé se oženil 4. října 1983 v Praze s Miladou Škývarovou (23. července 1939 Vsetín – 15. července 1998 Jarohněvice), která zemřela při autonehodě se svým manželem.[1][5] Pro ni to byl také druhý sňatek, do roku 1972 byl jejím manželem Ladislav Navrátil.[1]
Z prvního manželství se narodily tři dcery:[1]
- 1. Pavla (* 27. 4. 1959 Přerov)
- ⚭ I. (17. 3. 1978 Hrdlív, rozvedeni 1986) Jaroslav Vosmík (* 26. 3. 1955 Slaný)
- ⚭ II. (13. 6. 1986 Smečno) Josef Brzybohatý (* 18. 9. 1945 Poříčí nad Sázavou)
- 2. Ivana (* 2. 11. 1961 Přerov)
- ⚭ (19. 9. 1986 Karlštejn) Roman Janyš (* 7. 8. 1951 Praha)
- 3. Hana (* 2. 11. 1965 Ostrava)
- ⚭ (13. 1. 1984 Smečno) Jaromír Janda (* 30. 6. 1964 Slaný)
Odkazy
Poznámky
- ↑ Nejstarší bratr Bedřich (1930–?), který byl jako jeho otec komunisty uvězněn,[2][3] se vystěhoval do Německa, kde se usadil ve Stuttgartu. Nejmladší bratr František (* 1939) emigroval do Rakouska, v roce 1974 získal rakouské občanství. Po dobu 28 let řídil středisko pro koňské sporty v Dolních Rakousích, pak pracoval do roku 2006 pro firmu Mercedes-Benz. Od roku 2001 bydlel v Horním Bavorsku. Sestra Marie (1931–?) odešla s manželem Jaromírem Nesvadbou, veterinářem z Kroměříže, v roce 1969 do Kanady, žili v Calgary.[4][5]
Reference
- ↑ a b c d POUZAR, Vladimír; MAŠEK, Petr; MENSDORFF-POUILLY, Hugo; POKORNÝ, Pavel R. Almanach českých šlechtických rodů 2017. [Brandýs nad Labem]: Martin, 2016. 512 s. ISBN 978-80-85955-43-9. S. 372.
- ↑ MAŠEK, Petr. Modrá krev. Minulost a přítomnost 445 šlechtických rodů v českých zemích. 3. upravené. vyd. Praha: Mladá Fronta, 2003. 332 s. ISBN 80-204-1049-X. S. 274.
- ↑ a b VACULÍK, Pavel. Komunistická perzekuce šlechty. Praha: Baset, 2004. 134 s. ISBN 80-7340-026-X. S. 94.
- ↑ VOTÝPKA, Vladimír. Příběhy české šlechty. 3. vyd. Praha a Litomyšl: Paseka, 2002. 408 s. ISBN 80-7185-507-3. S. 343. Dále jen Příběhy české šlechty.
- ↑ a b PALIČKOVÁ, Ludmila. Zdounecký zámek po roce 1945. [s.l.]: [s.n.], 2016. 28 s. Dostupné online. S. 8–9. Dále jen Zdounecký zámek po roce 1945.
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 329
- ↑ a b Příběhy české šlechty, s. 330
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 328
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 341
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 331–332
- ↑ Zdounecký zámek po roce 1945, s. 7
- ↑ a b Příběhy české šlechty, s. 334
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 335
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 336
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 327
- ↑ Zdounecký zámek po roce 1945, s. 28
Literatura
- VOTÝPKA, Vladimír. Příběhy české šlechty. 3. vyd. Praha a Litomyšl: Paseka, 2002. 408 s. ISBN 80-7185-507-3. Kapitola 15.
Externí odkazy
- Strachwitzové, Modrá krev, Česká televize, 1. března 2023, ČT2, iVysílání
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Autor: Palickap, Licence: CC BY-SA 3.0
Předmětem tohoto obrázku je kulturní památka České republiky evidovaná
v Ústředním seznamu kulturních památek pod rejstříkovým číslem: