Konec srpna v hotelu Ozon
Konec srpna v hotelu Ozon | |
---|---|
Země původu | ![]() |
Jazyk | čeština |
Délka | 78 min |
Žánr | sci-fi |
Námět | Pavel Juráček |
Scénář | Pavel Juráček Jan Schmidt (spolupráce) |
Režie | Jan Schmidt |
Obsazení a filmový štáb | |
Hlavní role | Beta Poničanová Hana Vítková Magda Seidlerová Ondrej Jariabek Jana Nováková Vanda Kalinová Natálie Maslovová |
Produkce | Čs.armádní film |
Hudba | Jan Klusák |
Kamera | Jiří Macák |
Výroba a distribuce | |
Premiéra | 1967 |
Konec srpna v hotelu Ozon na FP, ČSFD, Kinoboxu Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Konec srpna v hotelu Ozon je český černobílý postkatastrofický a značně pochmurný sci-fi film natočený režisérem Janem Schmidtem v roce 1966 podle povídky Pavla Juráčka uveřejněné 24. září 1965 v 38. čísle časopisu Mladý svět, ročník VII (text povídky však vznikl již na jaře roku 1958). Premiéru měl o rok později. Část filmu byla natočena v troskách města Doupov.
Obsah filmu
Řadu let po zničující světové válce (příběh neupřesňuje, o jakou válku šlo) je svět téměř liduprázdný. Příroda není předchozí válkou postižená, vzduch se dá dýchat, voda pít, zvířata pojídat. Příběh sleduje cestu osmi dívek vedených starou ženou krajinou a zpustlými městy při jejich hledání dalších lidí – především mužů, neboť stará žena chce, aby dívky měly děti, které by v budoucnu znovu zalidnily pustou planetu. Dívky si nic z předválečné doby nepamatují; muž mezi nimi není, neboť jediného chlapečka ze skupiny před lety roztrhali vlci. Při svém putování nacházejí jen osamělého starce Huberta u polorozpadlého hotelu Ozon, střežícího svůj "poklad" – hromadu zrezivělých konzerv. Nejstarší z žen Stará, vlastním jménem Dagmar Hubertusová, pamětnice předválečných časů, zde umírá vyčerpáním a beznadějí, protože stařec pro svůj vysoký věk již není schopen její naději naplnit. Mladé ženy se znovu chystají na cestu, před odchodem však chladnokrevně zastřelí nejdříve psa a pak i starce, protože jim odmítl vydat starý gramofon (stařec je pro ně stejně bezcenný jako pes), a vydávají se samy na další pouť.[1]
Obsazení
Beta Poničanová | Stará žena, vůdkyně skupiny |
Ondrej Jariabek | stařec Hubert |
Hana Vítková | dívka ve skupině |
Magda Seidlerová | dívka ve skupině |
Jana Nováková | dívka ve skupině |
Vanda Kalinová | dívka ve skupině |
Irena Lžičařová | dívka ve skupině |
Jitka Hořejší | dívka ve skupině |
Alena Lippertová | dívka ve skupině |
Natálie Maslovová | dívka ve skupině |
Odkazy
Reference
- ↑ ADAMOVIČ, Ivan. Encyklopedie fantastického filmu. Praha: Cinema, 1994. ISBN 80-901675-3-5. Kapitola 300 hlavních filmů, s. 84.
Literatura
- FRYŠ Josef, Pavel Juráček - Černé svědomí moci. Petr Prášil - BARON, 2023, 256 s. ISBN 978-80-88121-82-4.
Externí odkazy
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“