Kostel svatého Jana Křtitele (Sudice)
Kostel svatého Jana Křtitele | |
---|---|
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0 Kostel svatého Jana Křtitele v Sudicích | |
Místo | |
Stát | ![]() |
Kraj | Moravskoslezský |
Okres | Opava |
Obec | Sudice |
Souřadnice | 50°2′1,08″ s. š., 18°4′2,95″ v. d. |
Základní informace | |
Církev | římskokatolická |
Provincie | moravská |
Diecéze | ostravsko-opavská |
Děkanát | Hlučín |
Farnost | Sudice |
Status | farní kostel |
Zasvěcení | Jan Křtitel |
Další informace | |
Ulice | náměstí P. Arnošta Jureczky |
Kód památky | 38098/8-3080 (Pk•MIS•Sez•Obr•WD) |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Kostel svatého Jana Křtitele v Sudicích v okrese Opava je novogotická trojlodní bazilika s transeptem postavená v roce 1906 podle návrhu architekta Josefa Seyfrieda z Kravař. Spolu s přilehlými stavbami, tj. farou, hospodářskými budovami, hrobkou a ohradní zdí se vstupní branou, je od roku 1990 prohlášen ministerstvem tehdejší ČSR za kulturní památku.[1] Stavba slouží jako farní kostel římskokatolické církve.[2]
Historie
V 19. století stál v severní části obce Sudice (tehdy německé Zauditz) poblíž současné stavby kostel zasvěcený také svatému Janu Křtiteli. Podle inventáře z roku 1897 měřil starý kostel přibližně 34 metrů na délku a 16 metrů do šířky. Z dochovaných černobílých fotografií můžeme s jistotou tvrdit, že měl dřevěnou čtvercovou loď s kamenným a zděným presbytářem zaklenutým křížovou žebrovou pozdně gotickou klenbou a věž s cibulovou bání s lucernou a makovicí.
V důsledku neustále rostoucího počtu obyvatel sudického církevního okrsku upozorňoval již v roce 1821 tehdy dosluhující farář Josef Glatzl na nutnost výstavby větší svatyně. To potvrdila i generální vizitace ve svém protokolu z roku 1842, kdy působil v sudické farnosti František Botzian. Ani jeho pokračovateli Františku Philippovi se však během jeho bezmála padesátileté služby nepodařilo zajistit dostatečné finanční prostředky, a to ani při příslibu uhrazení patřičného patronátního dílu tehdejšího generálního ředitele panství Dolního Benešova Viléma Wetekampa.[3]
Majetková situace před vznikem současného kostela
Úředně byla v té době sudická farnost pod správou dominia Dolního Benešova, které získal v roce 1831 Eduard Maria Lichnovský; od roku 1839 jej vystřídal belgický bankéř Jan Jakub Lejeune; jeho dědicové panství prodali v roce 1856 Rothschildům, kterým spravoval místní majetek vrchní účetní, či zmíněný ředitel zdejších statků Vilém Wetekamp; od nich zakoupil v roce 1879 sudický majetek s patronátem švec Raida, který brzy poté odstoupil vlastnictví ševcovskému tovaryši Schwenznerovi. Posledně zmínění pocházeli z oblasti Rudyšvaldu a Chałupek, obcí na území dnešního Polska. V roce 1890 byl statek Sudice úředně zrušen a majetek byl zapsán katolickým školám v Sudicích a Petřatíně.[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e6/Josef_Seyfried.jpg/170px-Josef_Seyfried.jpg)
Založení kostela
V letech služby faráře Františka Philippa, viz chronologie níže, zasáhly Sudice katastrofální požáry, které se nevyhnuly ani kostelu a tedy ekonomické pozici obce. Při jedné z oprav v roce 1885 registrujeme dokonce i nařízení o novostavbě kostela, nicméně Philipp se již nového chrámu nedočkal.
Počátek výstavby současného kostela spadá do období, kdy vedl sudickou farnost mezi lety 1897–1945 agilní a oblíbený páter Arnošt Jureczka, po kterém je dnes pojmenováno i náměstí před kostelem. Již v prvním roce svého působení v Sudicích předestřel farníkům a místním obyvatelům svůj záměr zřídit nový kostel a vyložil jim majetkoprávní situaci.
Páter Jureczka se ze svých studijních cest znal s Josefem Seyfriedem z Kravař, synem zednického mistra, který, ačkoliv absolvoval hudební konzervatoř ve Vratislavi a měl v oblibě hru na varhany, věnoval se nakonec po dlouholeté nemoci také kreslení, ve kterém vynikal, samostudiu architektury a posléze i odbornému studiu stavitelství v Holzmindenu. V roce 1894 již měl Josef Seyfried, později známý s přízviskem stavitel chrámů, zkušenosti s projektováním svého prvního kostela svatého Bartoloměje v Kravařích. V podobném duchu severoněmecké pseudogotiky se o několik let později v roce 1898 osvědčil také jako profánní architekt stavbou pošty nebo dále klášterem Služebnic Nejsvětějšího Srdce Ježíšova v roce 1905 taktéž v Kravařích. Mimoto v roce 1895 navrhoval i kostel sv. Jana Křtitele ve Velkých Hošticích ve slohu novobarokním.
V roce 1901 se sice definitivně rozhodlo o výstavbě nového kostela na zasedání kostelního představenstva a zastupitelstva kostelní obce, avšak realizaci stavby zpozdil vleklý soudní spor s dominiem Dolního Benešova o plnění patronátních povinností. Ten byl v roce 1904 rozhodnut ve prospěch panství, protože prodej v roce 1879 zahrnoval i patronát. Příslušné finance se kostelní obec zavázala obstarat a kostel se mohl začít stavět.[3]
Časové vymezení stavby
Dne 1. března 1904 začala podle plánů a pod vedením vrchního stavbyvedoucího Josefa Seyfrieda samotná stavba. Základní kámen byl položen 5. dubna 1904. Současně s kostelem se stavěla rovněž hospodářská stavení a nová třípodlažní vilová fara, v prosinci měla již střechu a první říjnový den roku 1905 se do ní farář Arnošt Jureczka nastěhoval. Dne 15. září roku 1906 podlehl požáru starý kostel a sousední novostavba byla do značné míry také poškozena. Ze staršího shořelého kostela se dochovala socha Jana Křtitele, která je dodnes součástí hlavního oltáře kostela stávajícího.[2] Téhož roku však byl i přes komplikace svatostánek dostavěn. Dne 18.11.1906 olomoucký sufragán Karel Wisnar posvětil 4 nové zvony a dne 19. listopadu 1906 byl slavnostně konsekrován celý chrám.
Další milníky z historie kostela
Během první světové války v roce 1917 byly odvezeny zvony pro vojenské účely. Roku 1926 proběhla dostavba hlavního oltáře, v roce 1929 byla postavena kazatelna a v roce 1931 oltáře svatého Josefa a svatého Františka, vše zásluhou Františka Czihala. Při elektrifikaci v roce 1934 byly pořízeny 3 nové zvony poháněné elektrickým motorem, stejně tak varhany a kostel byl dále vybaven rozvody světla. Během druhé světové války v roce 1944 byl zvony opět pro vojenské účely odvezeny. 2. června 1990 posvětil olomoucký biskup Jan Graubner tři nové zvony nesoucí jména Jan, Josef a Hedvika, které byly následně zavěšeny 9. června 1990 a používají se dodnes. Od roku 1996 probíhá dle možností v etapách rekonstrukce celého komplexu, zahrnující opravu velké a malé věže, střechy, elektřiny, výmalby.
Chronologie farářů sudické farnosti
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/0/05/Arno%C5%A1t_Jureczka.jpg)
- Matyáš Vojtěch Stussig (1729–1747)
- Ondřej Leopold Hainz (1747–1754)
- Jan Adam Schreyer (1754–1760)
- Jan Knopp (1760–1781)
- Josef Glatzl (1782–1821)
- František Botzian (1822–1848)
- František Philipp (1848–1896)
- Karel Papesch (1896–1897)
- Arnošt Jureczka (1897–1945)
- Josef Konečný (1946–1994)
- Jan Vidlák (1995–1997)
- Grzegorz Majetný (1998–2001)
- Jan Szkandera (2001–2005)
- Lucjan Jan Lasoň (2005–2014)
- Jacek Domanski (2014–2019)
- Aleš Písařovic (od 2019) [2]
Popis
Při navrhování chrámu v novogotickém stylu se architekt Josef Seyfried inspiroval gotickou katedrálou v Kolíně nad Rýnem. Vzhledem k velikosti obce, která dnes čítá méně než 650 obyvatel, zvolil relativně velkorysé měřítko. Stavbu pojednal jako orientovanou trojlodní baziliku s transeptem.
Exteriér
Vnějšek stavby opatřený opěrnými pilíři je charakteristický svým červeným zbarvením lícových režných cihel v kombinaci s pískovcem. Katedrální okna s gotickými lomenými oblouky zdobí třílaločné a čtyřlaločné kružby. Střechu pokrývá černá břidlice s nazelenalým vzorem při hřebeni. Ve střechách hlavní i příčné lodi se vyskytují drobné vikýře, nad jejich křížením je umístěn čtyřboký sanktusník.
Východní závěr kostela zakončuje v půdoryse pět stran osmiúhelníku. Vystupující pravoúhle zakončenou příčnou loď podpírají ramena 8 symetricky rozmístěných kapliček. Dvě místa pod kapličkami slouží jako sakristie a skladová místnost. Na západní straně je chrám ukončen jedinou čtyřbokou věží vysokou 64 metrů, kterou zastřešuje podobně jako vedlejší prostory bočních předsíní a kapliček polygonální jehlanová střecha.
- (c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Severní pohled.
Severní pohled.
Boční kaple.
- (c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Jihovýchodní pohled.
- (c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Východní pohled.
Severozápadní pohled.
Hlavní věž.
- (c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Gotické okno transeptu s kružbou.
Vstupní brána a hrobka.
- (c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Hrobka a vstupní brána.
Hrobka.
Severozápadní nároží fary.
Vilová třípatrová fara.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9b/Church_of_Saint_John_the_Baptist_%28Sudice%29_Nave_with_East_End.jpg/361px-Church_of_Saint_John_the_Baptist_%28Sudice%29_Nave_with_East_End.jpg)
Interiér
V přízemí věže se vstupuje do kostela skrze hlavní předsíň, nad kterou se nachází hudební kruchta s dvoumanuálovými varhany postavenými v roce 1908 firmou Rieger–Kloss z Krnova. Samostatný prostor v horní části věže nad kruchtou je vybaven hodinovým strojem s ciferníky orientovanými na každou ze světových stran a od roku 1989 je v něm zavěšena trojice elektronicky řízených zvonů nesoucích jména Jan, Josef a Hedvika.
Hlavní prostory baziliky jsou zaklenuty poli žebrové klenby jednoduchých hvězdicovitých vzorů, v závěru presbyteria je jen poloviční hvězdicovitá klenba. Profilovaná žebra nesou oblé, od podlahy vybíhající přípory s patkou a hlavicí s rostlinným dekorem. Jednotlivé lodi oddělují arkády s hrotitými oblouky, nad nimi se nachází katedrální triforium. Sloupořadí oddělující hlavní a vedlejší lodi je v křížení s příčnou lodí přerušeno, aby bylo z každého místa vidět na hlavní oltář a kazatelnu. Žebrová klenba nad křížením lodí vytváří obraz Johanitského kříže.
Vnitřní vybavení chrámu bylo ukončeno přísunem hlavního oltáře v roce 1926 a kazatelny v roce 1928. Celý oltář, kazatelna a křtitelnice jsou vyrobeny z bílého mramoru z italské Carrary. Obrazovou výzdobu kostela namaloval mezi lety 1902 – 1910 hlučínský rodák Jan (Johaness) Bochenek, absolvent akademie umění v Berlíně. Konkrétně se jedná o obraz Františka Serafinského (1902), obraz Nejsvětějšího Srdce Ježíšova (1903), 14 zastavení Křížové cesty (1907), smrt svatého Josefa (1908), obraz svatého růžence na Mariánském oltáři, obraz Všech svatých při hlavním oltáři a obraz Bolestného Krista pod kůrem.[4]
Chór s kněžištěm a hlavní oltář.
Hlavní oltář.
Prostor křížení lodí.
Hlavní loď s východním závěrem.
Hlavní loď se vstupem ze západní předsíně a hudební kruchtou.
Detail profilu sloupů v arkádách.
Jihovýchodní kaple s oltářem.
Arkády oddělující hlavní a boční lodi.
Okna s vitrážemi ve východním závěru.
Žebrová klenba nad chórem.
Žebrová klenba hlavní lodi.
Mramorová kazatelna.
Odkazy
Reference
- ↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2020-05-03]. Identifikátor záznamu 150060 : Kostel sv. Jana Křtitele. Památkový katalog. Hledat dokumenty v Metainformačním systému NPÚ [1].
- ↑ a b Kostel sv. Jana Křtitele v Sudicích [online]. Římskokatolická farnost Sudice a Třebom [cit. 2020-05-03]. Dostupné online.
- ↑ a b c SKUPIEN, Marek. Náčrt historie farnosti Sudice na Hlučínsku do počátku 20. století. Časopis SZM - série B - vědy historické. Opava: Slezské zemské muzeum. Roč. 2012, čís. 61, s. 201–232. Dostupné online. ISSN 1211-3131.
- ↑ VAVROVÁ, Antonie. Kostel sv. Jana Křtitele v Sudicích. Sudice: vlastní náklad, 2020.
Literatura
- JURECZKA, Ernst. Josef Seyfried. Oppeln: Erdmann Naabe, 1927. (německy) Sonder-Abdruck aus dem "Oberschlesichen Jarhbuch" für Heimatgeschite und Volkstunde / 3. Bd. 1926.
- PLAČEK, Vilém; PLAČKOVÁ, Magda. Sudice 1238-2018. Sudice: Obec Sudice, 2018. ISBN 978-80-270-4557-0.
- WILPERT, Paul. Beiträge zur Zauditzer Chronik. Historisch-topographisch-statistischee Beschreibung des Ortes Zauditz/Sudice. Gesamtausgabe I-VII. Berlin: D. Wielsch, 2007. 300 s. (německy)
Externí odkazy
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Sudice (Sudzice) - wieś gminna w Czechach, w powiecie opawskim.
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Sudice (Sudzice) - wieś gminna w Czechach, w powiecie opawskim.
Autor: Adam Kubetta, Licence: CC BY-SA 4.0
Pohled na žebrovou klenbu hlavní lodi a křížení v podobě Johanitského kříže.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Vstupní brána v levé části snímku a hrobka vpravo tvoří součást areálu kostela.
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Sudice (Sudzice) - wieś gminna w Czechach, w powiecie opawskim.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Kněžiště ve vyvýšeném chóru kostela s hlavním oltářem a obětním stolem.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Na fotografii je zachycen kostel se vstupní branou do areálu a hrobkou na pravé straně.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Detail tvaru sloupů v arkádě s hrotitými gotickými oblouky oddělujícími hlavní a boční lodě kostela.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Boční kaple s oltářem při jihovýchodní části příčné lodi.
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Sudice (Sudzice) - wieś gminna w Czechach, w powiecie opawskim.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Pohled skrze hlavní loď na presbytář ve východním závěru kostela.
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Předmětem tohoto obrázku je kulturní památka České republiky evidovaná
v Ústředním seznamu kulturních památek pod rejstříkovým číslem:
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Detail hlavního oltáře.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Pohled z kněžiště skrze hlavní loď kostela ke vstupu ze západní předsíně, nad kterou se nachází hudební kruchta.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Snímek zachycuje vitráže v oknech nad kněžištěm, vrchní část hlavního oltáře a polohvězdicovou žebrovou klenbu.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Hlavní věž v západní části kostela je vysoká 64 m. V postranních opěrných vížkách je situováno schodiště vedoucí do hudební kruchty a o poschodí výše do prostoru se zvony v úrovni střechy kostela.
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Sudice (Sudzice) - wieś gminna w Czechach, w powiecie opawskim.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Cihlová hrobka je natočena otevřenou arkádou směrem ke kostelu. Rovnou střechu ohraničuje atika.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Na obrázku lze rozpoznat příčnou loď s obdélníkovým půdorysem, polygonální východní závěr kostela, sanktusní vížku nad křížením lodí a hlavní věž s jehlanovitou střechou.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Žebrová klenba ve východním závěru kostela má tvar poloviny hvězdice.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Kazatelna z bílého carrarského mramoru.
(c) Ralf Lotys (Sicherlich), CC BY 3.0
Sudice (Sudzice) - wieś gminna w Czechach, w powiecie opawskim.
Páter Arnošt Jureczka (6. března 1867 Hlučín - 26. duben 1945 Sudice)
Fotografie architekta Josefa Seyfrieda.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Snímek zachycuje arkády oddělující hlavní a boční lodě a průhled skrz jižní boční loď.
Autor: Adam Kubetta, Licence: CC BY-SA 4.0
Pohled skrze hlavní loď kostela na východní závěr s oltářem. Po stranách se nachází nad arkádami triforia a nad nimi gotická okna zdobená kružbou.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Vlevo je částečně vidět vstup ze západní předsíně, nad ním hudební kruchta, uprostřed arkáda, nad ní triforium a bazilikální okna. Dále doprava lze rozeznat pravoúhlé zakončení příčné lodi a pohled na kazatelnu z bílého carrarského mramoru.
Autor: Antonie Vavrová, Licence: CC BY-SA 4.0
Pohled na severozápadní nároží vilové fary.