Leopold Viktorin z Windischgrätze
Leopold Viktorin hrabě z Windischgrätze | |
---|---|
![]() Erb rodu Windischgrätzů | |
Místodržitel v Dolních Rakousích | |
Ve funkci: 1742 – 1746 | |
Panovník | Marie Terezie |
Předchůdce | Zikmund Bedřich Khevenhüller |
Nástupce | Jan Ferdinand I. z Kuefsteina |
Státní a konferenční ministr s pověřením pro finanční záležitosti | |
Ve funkci: 1735 – ? | |
Panovník | Karel VI. |
Skutečný tajný rada | |
Ve funkci: 1723 – ? | |
Panovník | Karel VI. |
Císařský vyslanec v Nizozemí | |
Ve funkci: 1719 – 1725 | |
Předchůdce | Filip Ludvík Václav ze Sinzendorfu |
Nástupce | Karel Ferdinand Königsegg |
Říšský dvorní rada | |
Ve funkci: 1716 – ? | |
Panovník | Karel VI. |
Císařský komorník | |
Ve funkci: 1711 – 19. prosince 1746 | |
Panovník | Karel VI., František I. Štěpán |
Narození | 17. září 1686 Řezno ![]() |
Úmrtí | 19. prosince 1746 (ve věku 60 let) Vídeň ![]() |
Choť | (1714) Marie Ernestina ze Strassolda (1695–1766) |
Rodiče | Gottlieb Amadeus z Windischgrätze (1630–1695) a Marie Terezie ze Saurau (1657–1713) |
Děti | Leopold Karel (1718–1746) |
Příbuzní | vnuk: Josef Mikuláš z Windischgrätze (1744–1802) |
Profese | politik |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | rakouský Řád zlatého rouna (1739; č. 692) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Leopold Viktorin Jan Vilém hrabě z Windischgrätze (německy Leopold Victorin Johann Wilhelm Graf von Windisch-Graetz, či též von Windischgrätz; 17. září 1686, Řezno – 19. prosince 1746, Vídeň) byl německo-rakouský diplomat a politik. V mládí se uplatnil jako diplomat Habsburků v Nizozemí a Francii, později se stal ve Vídni státním ministrem a v roce 1739 získal Řád zlatého rouna. Kromě statků v Rakousku vlastnil po matce a starším bratrovi také majetek v Čechách (Červená Lhota) a na Moravě (Přerov).
Životopis
Pocházel ze starého šlechtického rodu Windischgrätzů, narodil se jako nejmladší syn Gottlieba Amadea z Windischgrätze (1630–1695) a jeho třetí manželky Terezie, rozené hraběnky ze Saurau (1657–1713).
Po kavalírské cestě a krátkých studiích na univerzitě v Utrechtu vstoupil do císařských služeb. V roce 1711 se stal císařským komorníkem, v roce 1716 byl jmenován říšským dvorním radou.[pozn. 1][1] V letech 1719–1725 byl císařským vyslancem v Nizozemí, mezitím zastupoval zájmy habsburské monarchie na kongresech v Cambrai (1722) a Soissons (1723).[2] V roce 1723 byl jmenován skutečným tajným radou. Od roku 1735 byl státním a konferenčním ministrem s pověřením pro finanční záležitosti a v roce 1739 obdržel Řád zlatého rouna.[3] Vliv si udržel i na počátku vlády Marie Terezie a v roce 1741 ji doprovázel na korunovační sněm do Uher. Závěr své kariéry strávil ve funkci místodržitele v Dolních Rakousích (1742–1746). Císařským dekretem z roku 1745 mu bylo v hierarchii nejvyšších státních úředníků přiznáno druhé místo za kancléřem Ulfeldem.
Rodinné a majetkové poměry
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/82/Z%C3%A1mek%2C_P%C5%99erov_%2802%29.jpg/220px-Z%C3%A1mek%2C_P%C5%99erov_%2802%29.jpg)
Po úmrtí matky zdědil v roce 1713 moravská panství Přerov a Čekyně, kde se ale vzhledem k téměř trvalému pobytu v zahraničí a ve Vídni prakticky nezdržoval. V roce 1727 po starším bratru Arnoštu Bedřichovi zdědil kmenová rodová panství v Rakousku (Trauttmansdorf, St. Peter) a také statky v Čechách (Červená Lhota). V návaznosti na to prodal v roce 1732 Přerov. Neuváženým hospodařením a vysokými náklady na reprezentaci ve státních úřadech přivedl rodové dědictví do vysokého úvěrového zatížení. I když byla jeho pozůstalost v roce 1747 vyčíslena na 900 000 zlatých, majetek byl zadlužen do výše 700 000 zlatých.[4]
Jeho manželkou se v roce 1714 stala hraběnka Marie Ernestina ze Strassolda (1695–1766), která předtím jako dvorní dáma doprovázela císařovnu Alžbětu Kristýnu na cestách po Evropě. Z jejich manželství se narodily čtyři děti, dvě z nich zemřely v mládí, nakonec Leopold přežil i svého druhorozeného syna Leopolda Karla (1718–1746) a dva vnuky.
Koncem roku 1746 byl ze širší rodiny naživu jen dvouletý vnuk Josef Mikuláš (1744–1802), který se stal zakladatelem knížecí větve Windischgrätzů, v době nezletilosti ale přišel o značnou část zadluženého majetku.
Odkazy
Poznámky
- ↑ Členem říšské dvorní rady byl jmenován 21. května 1716 spolu s Janem Ferdinandem I. z Kuefsteina, který byl také diplomatem a později Windischgrätzovým nástupcem ve funkci dolnorakouského místodržitele. Spolu s nimi byl v roce 1716 do říšské dvorní rady uveden také hrabě Karel Antonín Serényi.
Reference
- ↑ Chronologische Liste des Reichshofräte, Vídeň, 2014; s. 152 dostupné online
- ↑ KUBEŠ, Jiří a kolektiv: V zastoupení císaře. Česká a moravská aristokracie v habsburské diplomacii 1640–1740; NLN, Praha, 2018; s. 397 ISBN 978-80-7422-574-1
- ↑ LOBKOWICZ, František: Zlaté rouno v zemích českých (zvláštní otisk zpravodaje Heraldika a genealogie); Praha, 1991; s. 278
- ↑ K majetkovým poměrům Windischgrätzů v polovině 18. století in: HOFMANN, Gustav: Náklady na výchovu mladého šlechtice v polovině 18. století in: Západočeský sborník historický 5; Státní oblastní archiv v Plzni, Plzeň, 1999; s. 127–146
Související články
Externí odkazy
Média použitá na této stránce
Autor: David Liuzzo, eagle by N3MO (re-uploaded by Dragovit), Licence: CC BY-SA 3.0
Banner of the Holy Roman Empire, double headed eagle without haloes (1400-1806)
Autor: Rindi, Licence: CC BY-SA 4.0
Předmětem tohoto obrázku je kulturní památka České republiky evidovaná
v Ústředním seznamu kulturních památek pod rejstříkovým číslem:
Flag of Bavaria (striped)
Autor: Jiří Komárek, Licence: CC BY-SA 4.0
Předmětem tohoto obrázku je kulturní památka České republiky evidovaná
v Ústředním seznamu kulturních památek pod rejstříkovým číslem: