Libouš
Libouš | |
---|---|
![]() Mariánský sloup z Libouše ve Vikleticích | |
Lokalita | |
Charakter | zaniklá vesnice |
Obec | Březno |
Okres | Chomutov |
Kraj | Ústecký kraj |
Historická země | Čechy |
Stát | ![]() |
Zeměpisné souřadnice | 50°23′19″ s. š., 13°22′43″ v. d. |
Základní informace | |
Katastrální území | Březno u Chomutova (37,3 km²) |
Nadmořská výška | 288 m n. m. |
(c) Karte: NordNordWest, Lizenz: Creative Commons by-sa-3.0 de ![]() Libouš | |
Další údaje | |
Zaniklé obce.cz | 44 |
![]() | |
![]() Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Libouš (německy Liebisch) je zaniklá vesnice v okrese Chomutov. Nacházela se 4,5 kilometru jihozápadně od Března v nadmořské výšce 288 metrů.[1] Místo, kde vesnice stávala, se nachází v katastrálním území Březno u Chomutova. Libouš zanikla z důvodu rozšiřování hnědouhelného lomu Nástup v roce 1969.[2]
Název
Název vesnice byl odvozen z osobního jména Libúš. V historických pramenech se jméno vesnice vyskytuje ve tvarech: in Libuss (1368), de Libusse (1400), de Libausse (1485), na Libaussi (1606), Libaussi (1629), Libisch (1787) nebo Liebisch (1846).[3]
Historie
Okolní krajina byla osídlena již v pravěku. V době bronzové se u vesnice nacházelo sídliště únětické kultury[4] a později dvě sídliště lidu knovízské kultury. Jedno z nich bývalo jihozápadně od vesnice, kde bylo nalezeno čtrnáct sídelních jam zahloubených do porcelanitového podloží. Kromě keramických střepů, hliněných závaží a kamenných mlýnků zde byly odkryty také pozůstatky lidských koster. Nedaleko byla nalezena skupina podobných objektů v prostoru štěrkovny mezi Libouší a Lužicí. Vzhledem k blízkosti obou lokalit je pravděpodobné, že obě byly součástí jednoho rozsáhlejšího sídliště.[5]
První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1368. Část vesnice tehdy patřila Radimovi z Mlýnce, který toho roku daroval čachovickému kostelu desátek ze svého liboušského majetku.[6] Roku 1387 je vesnice uváděna jako sídlo Litolta staršího z Portenu. Další zpráva pochází až z roku 1485, kdy byl majitelem panství místopísař Václav Baštín z Libouše, kterému vesnici vypálil a poddané zajal Mikuláš Šlik. Baštínova dcera dostala Libouš jako věno a vdala se za Karla z Doubravy, který vesnici okolo roku 1501 prodal Felixovi z Fictumu.[7] Od Felixova syna Hanuše panství v roce 1528[8] koupil Volf ze Štampachu, který si zde nechal postavit tvrz. Volf zemřel roku 1553 a pohřben byl v Kralupech. Měl syny Linharta a Matyáše, z nichž Libouš zdědil Linhart, který ji spolu s částí Poláků odkázal synovi Janu Rejchartovi Štampachovi. Od jeho syna Zdislava Štampacha obě panství koupil roku 1629 hrabě Jindřich Šlik.[7] Tvrz v sedmnáctém století přestala sloužit jako panské sídlo a byla upravena k hospodářským účelům a později na sýpku.[6]
Podle berní ruly z roku 1654 v Libouši žili dva sedláci a sedm chalupníků. Sedláci měli jen dva potahy a chovali dvě krávy, dvě jalovice, osm prasat a dvě kozy. Chalupníkům patřilo pět potahů, devět krav, pět jalovic, čtyři ovce, šestnáct prasat a čtyři kozy. Na polích se pěstovala pšenice a žito, ale velká část pozemků ležela ledem.[8]
Libouš byla v roce 1740 oddělena od Poláků a připojena k Ahníkovu,[9] u kterého zůstala až do zrušení patrimoniální správy v polovině devatenáctého století. Přes rozvoj hornictví tehdy stále hrálo významnou roli zemědělství. Zdejší půda bývala velmi úrodná a na polích se pěstovala pšenice, žito, ječmen, cukrová řepa, oves, brambory a luštěniny.[8]
Těžba hnědého uhlí v okolí Libouše začala již na konci osmnáctého století, ale pro složitou geologickou stavbu uhelné sloje a nepříliš kvalitní uhlí nikdy nedosáhla velkého významu. V polovině devatenáctého století jsou odsud známy nákladnické doly Jan Antonín, Michal, Ferdinand, Václav, Františka, Josef a Prokop, které produkovaly maximálně 800 tun uhlí ročně a zanikly nejpozději během hospodářské krize po roce 1873. Významnější byly vrchnostenské doly Karel Leo a Alžběta a menší nákladnický důl Anna (též Karel Anna). Důl Karel Leo byl otevřen v letech 1807–1908 asi 500 severně a severovýchodně od vesnice. Zaměstnával pět až deset horníků, kteří čtyřicet metrů hlubokou šachtou těžili tři uhelné sloje o mocnosti 1,4–3 metry. Za dobu existence dolu z něj bylo získáno asi sto tisíc tun uhlí. Důl Alžběta byl otevřen v polovině devatenáctého století a fungoval až do jeho posledního desetiletí. Jeho celková produkce byla také asi 100 000 tun. Důl Anna se nacházel na západním okraji vesnice od padesátých let devatenáctého století, a přestože byl načas opuštěn, došlo k jeho obnově v letech 1897–1910. Pracovalo v něm až deset horníků, kteří dobývali dvě sloje, z nichž získali celkem asi padesát tisíc tun uhlí.[10]
Dne 15. srpna 1945 ve vsi žili pouze tři Češi, takže vesnici postihlo vysídlení Němců z Československa, v jehož důsledku klesl počet obyvatel přibližně na polovinu oproti předválečnému stavu. Postupně se sice téměř vrátil na původní úroveň, ale v té době se už plánoval zánik vesnice v důsledku povrchové těžby uhlí v prostoru Lomu Nástup. Koncem šedesátých let pak Libouš zcela zanikla.[8] Podle některých zdrojů vesnice zanikla až v roce 1979,[2][11] ale podle sčítání lidu v roce 1970 ve vsi už nikdo nežil.[12]
Obyvatelstvo
Při sčítání lidu v roce 1921 zde žilo 138 obyvatel (z toho 67 mužů), kteří byli s výjimkou jednoho Čecha německé národnosti a všichni patřili k římskokatolické církvi.[13] Podle sčítání lidu z roku 1930 měla vesnice 164 obyvatel: devět Čechů, 153 Němců a dva cizince. Kromě jednoho evangelíka a jednoho člověka bez vyznání se hlásili k římskokatolické církvi.[14]
1869 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1921 | 1930 | 1950 | 1961 | |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Obyvatelé | 161 | 164 | 185 | 171 | 166 | 138 | 164 | 79 | 143 |
Domy | 25 | 24 | 23 | 25 | 27 | 27 | 30 | 22 | 29 |
Obecní správa a politika
Po zrušení poddanství se Libouš roku 1850 stala samostatnou obcí v okrese Chomutov, kterou zůstala až do roku 1962 a od 1. ledna 1963 se stala částí obce Březno. Ještě předtím se částí Libouše staly tehdy už vysídlené Čermníky. Úředně byla Libouš zrušena 1. ledna 1969.[8] Podle Historického lexikonu obcí však Libouš byla částí Března už v roce 1961 a zanikla až 1. ledna 1979.[11]
Při volbách do obecních zastupitelstev konaných 22. května 1938 v Libouši žilo osmdesát voličů. Volby však neproběhly, protože kandidátní listinu podala pouze Sudetoněmecká strana, která se tak automaticky stala vítězem voleb.[15]
Pamětihodnosti
Mariánský sloup z Libouše datovaný rokem 1716 stojí před kaplí svaté Anny ve Vikleticích.[16] U silnice do Bran bývala boží muka z roku 1690.[17]
Odkazy
Reference
- ↑ Retrospektivní lexikon obcí Československé socialistické republiky 1850–1970 (1. díl). Svazek 1. Praha: Federální statistický úřad, 1978. S. 458.
- ↑ a b BINTEROVÁ, Zdena. Památky, příroda, život. 1995, roč. 27, čís. 2, s. 43. ISSN 0231-5076.
- ↑ PROFOUS, Antonín. Místní jména v Čechách. Jejich vznik, původní význam změny. Svazek II. CH–L. Praha: Nakladatelství Československé akademie věd, 1949. 706 s. S. 601.
- ↑ SMRŽ, Zdeněk. Archeologický výzkum v údolí Lužického potoka na Kadaňsku. Památky, příroda, život. 1984, roč. 16, čís. 2, s. 36.
- ↑ LEHEČKOVÁ, Eva. Libouš. Výzkumy v Čechách. 1973. 1975, s. 88. Dostupné online [PDF online, cit. 2017-12-03].
- ↑ a b Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Severní Čechy. Příprava vydání Rudolf Anděl. Svazek III. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1984. 664 s. Kapitola Libouš – tvrz, s. 279.
- ↑ a b SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého. Svazek XIV. Litoměřicko a Žatecko. Praha: Šolc a Šimáček, 1923. 502 s. Dostupné online. Kapitola Tvrze okolo Hasišteina, s. 140.
- ↑ a b c d e BINTEROVÁ, Zdena. Zaniklé obce Chomutovska. Díl II. V povodí Lužického a Prunéřovského potoka. Chomutov: Okresní muzeum v Chomutově, 1995. 44 s. Kapitola Libouš, s. 15–18.
- ↑ BINTEROVÁ, Zdena. Chbany. Chomutov: Okresní muzeum Chomutov, 2001. 68 s. ISBN 80-239-4163-1. Kapitola Poláky, s. 19.
- ↑ BÍLEK, Jaroslav; JANGL, Ladislav; URBAN, Jan. Dějiny hornictví na Chomutovsku. Chomutov: Vlastivědné muzeum v Chomutově, 1976. 192 s. S. 122, 141–142.
- ↑ a b Historický lexikon obcí České republiky – 1869–2011. Abecední přehled obcí a částí obcí [PDF online]. Český statistický úřad, 2015-12-21 [cit. 2019-07-13]. S. 291. Dostupné online.
- ↑ a b Historický lexikon obcí České republiky 1869–2011 [online]. Český statistický úřad, 2015-12-21 [cit. 2016-12-11]. Kapitola Chomutov. Dostupné online.
- ↑ Statistický lexikon obcí v Republice Československé. 2. vyd. Svazek I. Čechy. Praha: Státní úřad statistický, 1924. 596 s. S. 209.
- ↑ Statistický lexikon obcí v Republice Československé. Svazek I. Země česká. Praha: Státní úřad statistický, 1934. 614 s. S. 99.
- ↑ RŮŽEK, Vlastislav. „Přijde den“ (Es Kommt der Tag…). Památky, příroda, život. 1994, roč. 26, čís. 1, s. 10, 15. ISSN 0231-5076.
- ↑ BINTEROVÁ, Zdena. Umělecké památky okresu Chomutov. Památky, příroda, život. 1979, roč. 11, čís. 1, s. 13–18.
- ↑ Umělecké památky Čech. Příprava vydání Emanuel Poche. Svazek II. K/O. Praha: Academia, 1978. 580 s. Heslo Libouš, s. 257.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Libouš na Wikimedia Commons
- Libouš na stránkách Zaniklé obce a objekty po roce 1945
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
(c) Karte: NordNordWest, Lizenz: Creative Commons by-sa-3.0 de
Location map of the Czech Republic
Autor:
- Information-silk.png: Mark James
- derivative work: KSiOM(Talk)
A tiny blue 'i' information icon converted from the Silk icon set at famfamfam.com
Autor: Salim2, Licence: CC BY-SA 3.0
Předmětem tohoto obrázku je kulturní památka České republiky evidovaná
v Ústředním seznamu kulturních památek pod rejstříkovým číslem: