Ludmila Hořká
Ludmila Hořká | |
---|---|
Rodné jméno | Maria Terezie Holubková |
Narození | 26. dubna 1892 Dvořisko ![]() |
Úmrtí | 4. října 1966 (ve věku 74 let) Opava ![]() |
Pseudonym | Ludmila Hořká |
Povolání | hostinská |
Stát | ![]() |
Žánr | lidová hudba, lyrika, próza, novela, autobiografie poezie |
Významná díla | Doma, Řeka, Bejatka, Hanysové, Mezivodky, Bílé punčochy, Dolina |
Manžel(ka) | Vincenc Šumník František Šindelář |
„hořký život – hořké jméno“ | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Ludmila Hořká (pseudonym), rozená Marie Terezie Holubková (26. dubna 1892 Dvořisko[1] – 4. října 1966 Opava) byla česká, ve Slezsku působící spisovatelka, básnířka, publicistka a folkloristka spjatá s regionem Hlučínska.
Životopis
Marie Holubková se narodila v rodině chalupníka Benjamina Holubky (1863) a matky Johanny, rozené Heidrové (1865–1903). Jejích pět sourozenců zemřelo před šestým rokem života.
Chodila do dvoutřídní obecné školy, nejdříve německé v Kravařích, pak české ve Štítině. Po úmrtí matky a po otcově novém sňatku r. 1904 s Marií roz. Peterkovou (1870), vyrůstala u tety v Kravařích. Již tehdy pomáhala v hostinci, který po otcově smrti vedla v letech 1915–1958. R. 1914 se vdala za zedníka Vincence Šumníka (1893–1915)[2], se kterým měla tři děti: Bohumíra (1912), Benjamina a Janu (1916).
Po smrti manžela se r. 1919 provdala za zedníka Františka Šindeláře (1890)[3], se kterým měla osm dětí: Gabriela, Oldřicha (1919), Františka (1920), Drahomíru, Josefa, Josefku, Terezii Hablovou a Marii: Manžel byl často bez zaměstnání a rodina s jedenácti dětmi trpěla bídou[4].
Po Mnichovské dohodě v roce 1938 a zabrání Hlučínska odešla do Kostelce na Hané, kde stýkala se s Petrem Bezručem. Založila tam národopisný soubor. Založila také taneční soubor, jehož je hlavní oporou, jezdila s ním a v hlučínském kroji propagovala svůj kraj. Z počátku vystupují s hlučínskými tanci, později se věnují hanáckému folklóru. Od té doby se pak soubor jmenoval Hanácká beseda. Přes mnohé krize soubor pokračoval v činnosti. Za jedenáct měsíců se vrátila do Štítiny. Po návratu ji zatkli. Po šestihodinovém výslechu ji propustili. Při prohlídkách jejího domu Gestapo zabavilo několik jejích rukopisů a básní, které pak navždy zmizely.
Již od dětství si Marie Holubková zapisovala lidové písničky. Od roku 1925 začala své básně, drobnou prózu a folkloristické sběry publikovat v časopise Moravec. První její básně se objevily ve 14. čísle Moravce. Počátkem 20. let se stala členkou a pak i vedoucí odbočky národopisného sdružení Sedlišťané v Kravařích a pod vlivem etnografů Jana Vyhlídala a Františka Myslivce sběratelkou písňového a slovesného folkloru. Časopisecky začala Hořká uveřejňovat v polovině 20. let zápisy lidových písní, pohádky a další lidovou tvorbu i vlastní lyriku. Publikovala v periodikách Moravec v Hlučíně a České slovo, Náš domov, Radostná země v Opavě aj.
Silně ji poznamenaly spletité politické, národnostní a sociální poměry na Hlučínsku za druhé světové války. Po jejím skončení se opět úspěšně věnovala národopisné činnosti. Po únoru 1948 se odmlčela. Když začal v druhé polovině padesátých let vycházet časopis Červený květ, byla požádána redakcí o příspěvek.
V rukopise zůstala její sbírka více než stovky lidových písní z Kravař a Dvořiska a kronika osady Dvořisko. Její lyrika ryze ohlasová i osobněji laděná, psaná v lašském nářečí i spisovném jazyce, jakož i všechny její knihy prozaické těží ze života ve Štítině a okolí. Autorka užívá lidových úsloví a obratů, v přímé řeči pak lašského nářečí. Je jednou z mála spisovatelek, které do svého díla promítají tak silné niterné sepětí se svým rodným krajem. Své knihy vydávala jako Ludmila Hořká a pro podobnost osudu i témat je označována za Boženu Němcovou Hlučínska.
Podle hrdinky její knihy Bejatka je pojmenován národopisný soubor Bejatka ze Štítiny.
Vyznamenání
- 1946: Čestný odznak pracovní obětavosti
- ulice Ludmily Hořké v Kravařích
Dílo
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/72/Kniha_Doma.jpg/220px-Kniha_Doma.jpg)
- Moravská svatba z Hlučínska. Moravec, roč. 2 / 1926
- Doma. Vyšehrad, Praha 1943 a 1947
- Národopisné paběrky z Hlučínska. Slezský studijní ústav, Opava 1948
- Řeka. Vyšehrad, Praha 1949
- Bejatka. Krajské nakladatelství, Ostrava 1959 [v polštině: Miałam dwóch synów. Krajské nakladatelství, Ostrava 1961]
- Hanysové. Krajské nakladatelství, Ostrava 1961
- Mezivodky. Krajské nakladatelství, Ostrava 1962
- Dolina. Lidová Demokracie, Praha 1962
- Bílé punčochy. Krajské nakladatelství, Ostrava 1964
- Na ostravském směru. In Kravařský almanach. Sborník statí o městu Kravařích, jeho historii a muzeu Ostravské operace. Městský národní výbor KSČ, Ostrava 1973
- Jiří Svoboda (editor): Trnité cesty. Mezivodky-Bejatka-Hanys Benjamin. Profil, Ostrava 1975
- Dvě slezské koledy. Sborník. Antonín Satke, 1987
- Antonín Satke (editor): Tesknice. Matice slezská, Gramma, Český Těšín 1992, ISBN 978-80-90110-74-8.
- Miriam Šumníková (editor): Tesknice v mluveném slově – audiokniha, interpretoval a aranžoval Národopisný soubor Bejatka. Tento projekt byl spolufinancován městem Opava. Speciální poděkování patří Mgr. Herbertu Paverovi – senátorovi parlamentu ČR a starostovi obce Bolatice, Opava 2020.[5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Trnit%C3%A9_cesty.jpg/220px-Trnit%C3%A9_cesty.jpg)
- Miriam Šumníková (editor): audiokniha Bejatka – interpretem slova se stala Jana Bělohradská a hudebním doprovodem byl Národopisný soubor Bejatka. Tento projekt byl spolufinancován městem Opava. Natočeno v Českém rozhlase Ostrava.
- Miriam Šumníková (editor): audiokniha Řeka – interpretem slova se stala Jana Bělohradská a hudební doprovodem byl Národopisný soubor Bejatka. Tento projekt byl spolufinancován městem Opava. Natočeno v Českém rozhlase Ostrava.
Odkazy
Reference
- ↑ Digitální archiv ZA v Opavě. digi.archives.cz [online]. [cit. 2024-01-19]. Dostupné online.
- ↑ Digitální archiv ZA v Opavě. digi.archives.cz [online]. [cit. 2024-01-19]. Dostupné online.
- ↑ Digitální archiv ZA v Opavě. digi.archives.cz [online]. [cit. 2024-01-19]. Dostupné online.
- ↑ Nazývají ji Boženou Němcovou Hlučínska. www.zijemenaplno.cz [online]. [cit. 2015-10-07]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu.
- ↑ Tesknice - Ludmila Hořká, Národopisný soubor Bejatka [online]. YouTube, 2020-12-24 [cit. 2021-09-24]. Dostupné online.
Literatura
- Vlašinová, Drahomíra. Ludmila Hořká. „Hořký život – hořké jméno". Portrét spisovatelky Ludmily Hořké. Opava: Matice slezská, 2008, ISBN 978-80-86887-09-8.
- Cichoň, Václav. Po stopách Národopisného sdružení Sedlišťané. Havířov: Info Press, 2010, ISBN 978-80-903746-2-1.
- Pavera, Libor. Mezi folklorem a uměním, mezi zeměmi a existencí. 2009, s. 95–105. (elektronická verze)
Články
- (Ske) [Satke, Antonín]. 65 let Ludmily Hořké. Radostná země 7, 1957, s. 58.
- Satke, Antonín. Ludmila Hořká (1892–1966). Národopisné aktuality 3, 1966, č. 3–4, s. 54–55.
- Satke, Antonín. Poezie Ludmily Hořké. K nedožitým 75. narozeninám spisovatelky. Slezský sborník 66, 1968, s. 342–359.
- Satke, Antonín. Ludmila Hořká – spisovatelka bolestí a nadějí hlučínského lidu. Slezsko. Kultura a země 4, 1972, s. 16–17.
- Satke, Antonín. Božena Němcová a Ludmila Hořká – podobnost dvou osudů v životě a v tvorbě. Český lid 59, 1972, s. 1–4.
- Satke, Antonín. Ludmila Hořká – spisovatelka – trpitelka a bojovnice. Ostravský večerník, 25. 4. 1972, č. 81, s. 4–5.
- Satke, Antonín. Ludmila Hořká a národopis jejího kraje. Vlastivědné listy Severomoravského kraje 14, 1988, č. 1, s. 31–32.
- Satke, Antonín. Z kolední tvorby Ludmily Hořké. Vlastivědné listy Severomoravského kraje 16, 1990, č. 2, s. 32–37.
Externí odkazy
- Město Kravaře[1]
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Ludmila Hořká
- Ludmila Hořká v Databázi knih
- Ludmila Hořká v: Slovník české literatury po 1945
- Ludmila Hořká (Životopis) Archivováno 27. 8. 2015 na Wayback Machine.
- Ludmila Hořká (1892–1966) v: Město Kravaře
- Ludmila Hořká v: Bejatka
- Ludmila Hořká – Doma na Hlučínsku v: Slezské zemské muzeum
- Ludmila Hořká v informačním systému abART
- Opavský a Hlučínský deník [2]
- Ludmila Hořká – Tesknice https://www.youtube.com/watch?v=rrncH5iNroM&t=1389s&ab_channel=MIRIAM%C5%A0UMN%C3%8DKOV%C3%81
- Ludmila Hořká – Bejatka https://www.youtube.com/watch?v=6ceMzGV2e_U&t=1166s&ab_channel=MIRIAM%C5%A0UMN%C3%8DKOV%C3%81
- Ludmila Hořká – Řeka https://www.youtube.com/watch?v=jOQUeO4DYmc&t=681s&ab_channel=MIRIAM%C5%A0UMN%C3%8DKOV%C3%81
Média použitá na této stránce
Autor: Dragovit (of the collage), Licence: CC BY-SA 4.0
Both national flags of Austro-Hungary, the collage of flags of the Cisleithania (Habsburg Monarchy) and the Transleithania (Kingdom of Hungary)
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“