Ludmila Konečná
Ludmila Konečná | |
---|---|
![]() 1932 | |
Rodné jméno | Ludmilla Wiedermannová |
Narození | 24. února 1862 Náklo ![]() |
Úmrtí | 30. srpna 1935 (ve věku 73 let) Brno ![]() |
Místo pohřbení | Ústřední hřbitov v Brně |
Choť | Alois Konečný |
Děti | Božena Riedlová |
Příbuzní |
|
Profese | politička a kulturní pracovnice |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ludmila Konečná rozená Wiedermannová (24. února 1862 Náklo[1] – 30. srpna 1935 Brno[2]) byla moravská spisovatelka, pracovnice v ženském hnutí, organizátorka sociální pomoci a brněnská komunální politička.
Život
Mládí
Narodila se v rodině Osvalda Wiedermanna, učitele v Nákle[p 1] a jeho manželky Františky, rozené Zbořilové. Byla nejstarší ze čtyř sester, bratr zemřel předčasně, stejně tak jako dvojče sestry Zdeny. Její sestra Zdenka Motyčková byla bojovnice za ženská práva. Ludmila vychodila v Nákle základní školu a s pomocí otce se vzdělávala sama četbou, i když ve studiu nepokračovala. Sama se naučila hrát na klavír a na varhany.
Manželství
Dne 24. dubna 1883 se v Nákle provdala za Aloise Konečného, pozdějšího poslance Revolučního národního shromáždění za Československou stranu socialistickou. S budoucím manželem se seznámila v Nákle, kde byl učitelem. V manželství se narodilo celkem devět dětí, z nichž vyššího věku se dožil jeden syn a tři dcery, mj. Božena Riedlová.[3]
Působení v Bohdíkově
V roce 1887 byl Alois Konečný jmenován nadučitelem v Bohdíkově (tehdy Český Bohdíkov). Ludmila Konečná absolvovala kurz pro industriální učitelky a v roce 1892 úspěšně vykonala zkoušky. Mohla tak začít vyučovat ruční práce v Českém Bohdíkově a sousední škole v Komňátce. V převážně německém okrese Šumperk, kam Český Bohdíkov náležel, bylo dvanáct českých obcí. Ludmila Konečná založila ženský odbor Národní jednoty, ve kterém se ženy z těchto obcí scházely.
Pobyt v Olomouci
V roce 1906 byl nepohodlný Alois Konečný přeložen do Rybího u Nového Jičína a Ludmila Konečná se s dětmi přestěhovala do Olomouce, kde jim bylo možno poskytnout vzdělání. Otec za rodinou dojížděl o nedělích. V roce 1910 iniciovala Ludmila Konečná vznik Sdružení pokrokových žen pro kraj Olomoucký a stala se jeho předsedkyní. Tuto funkci vykonávala po celou dobu svého pobytu v Olomouci, tj. do roku 1911.[4]
Pobyt v Brně do konce 1. světové války
V červnu 1911 byl Alois Konečný zvolen do Říšské rady za město Brno, za stranu národně sociální.[5] Rodina s dětmi se proto přestěhovala do Brna. Ludmila Konečná se v Brně angažovala politicky i v sociální oblasti. V roce 1912 založila brněnské Sdružení žen národně sociálních a přijala místo ve výboru Matice školské, kde se seznamovala se životem chudých brněnských vrstev. Na její popud byl v roce 1914 založen v Brně Sirotčí spolek, jehož činnost byla zaměřena na ochranu sirotků české národnosti (na rozdíl od německého Kinderschutzamtu, který vznikl dříve).[6] V roce 1916 se Ludmila Konečná stala jeho předsedkyní.[4]
Aktivně podporovala svou sestru Zdenku, např. ve spolku Dívčí akademie.[7] Když Zdenka v roce 1915 zemřela, převzala po ní Ludmila Konečná vydavatelství časopisu Ženská revue, který bojoval za práva žen. Do časopisu též přispívala buď pod svým jménem nebo pod pseudonymem Libuše Jasenská.
Po vzniku ČSR
Po vzniku Československa pokračovala Ludmila Konečná ve své sociální práci. Pokračovala i ve vydávání Ženské revue, které ale musela roku 1920 z finančních důvodů ukončit. Sirotčí spolek byl přeměněn na Okresní péči o mládež pro Velké Brno a Konečná se stala jeho předsedkyní. V roce 1919 vystoupila z církve.[1] Roku 1920 byla zvolena do výboru České zemské komise pro ochranu dítek a péči o mládež na Moravě.[8]
Trvale přednášela v různých moravských i českých městech, zejména na téma péče o děti a mládež.[9] Spolupodílela se na vzniku dětského domova Dagmar v Brně.[10] Když Ludmila Konečná onemocněla oční chorobou, musela se po roce 1922 vzdát čtení a omezit svou činnost. Po smrti svého manžela (1923) se ale znovu významně angažovala. V zastupitelstvu města Brna, byla členkou sociální a rozpočtové komise.[4]
Závěr života
Posledním spolkem, který Ludmila Konečná spoluzaložila bylo sdružení Dobro pro péči o pracující dívčí dorost v zemi Moravskoslezské (1931). Dlouhodobě byla nemocná; pro nemoc se např. v dubnu 1934 nemohla zúčastnit oslav 25. výročí vzniku Jednoty učitelek moravských.[11] Zemřela v Brně, její urna byla uložena na brněnském Ústředním hřbitově.
Posmrtná pocta
- Ulice Ludmily Konečné je od roku 1946 v Brně-Štýřicích.
Dílo
- Klášterní ústav učitelek – Zábřeh: Ústředí spolku jednot učitelských na Moravě, 1905
- Sborník časových úvah. Řada III. — Úkoly české ženy v rodině a národě – Ludmila Konečná. Slovo o národní výchově – Adolf Brož. Některé otázky ve světle výchovy národní – Antonín Svoboda. Řídí Klement David. Velké Meziříčí: Alois Šašek, 1909
- Válka a mír – Brno: Jednota mírová, 1913[12]
- Otázka poraden pro matky a kojence – Brno: Okresní péče o mládež, 1926
Odkazy
Poznámky
- ↑ Kramerius – Dokument stránky periodika. kramerius.nkp.cz [online]. [cit. 2024-03-26]. Dostupné online.
Reference
- ↑ a b Digitální archiv ZA v Opavě. digi.archives.cz [online]. [cit. 2024-03-26]. Dostupné online.
- ↑ Matriky – ACTA PUBLICA. www.mza.cz [online]. [cit. 2024-03-26]. Dostupné online.
- ↑ RIEDL, Karel. 70 let Ludmily Konečné. In: Spolek Dobro, Brno. Brno: Spolek Dobro, 1932. Kapitola Ludmila Konečná jako žena, matka a babička.
- ↑ a b c RIEDL, Dušan. Dvě moravské bojovnice za práva ženy – Ludmila a Zdenka Wiedermannovy. In: Forum Brunense: sborník prací Muzea města Brna. Brno: Společnost přátel Muzea Města Brna, 2011. S. 179–194.
- ↑ Výsledky užších voleb/Brno. Moravská orlice. 21. 6. 1911, s. 5. Dostupné online.
- ↑ Sirotčí spolek pro Brno-město. Moravská orlice. 2. 6. 1914, s. 3.
- ↑ Českým ženám a dívkám!. Lidové noviny. 21. 5. 1903, s. 1.
- ↑ Česká zemská komise pro ochranu dítek a péči o mládež na Moravě. Moravská orlice. 15. 5. 1920, s. 2.
- ↑ Do Obřan. Moravská orlice. 8. 3. 1932, s. 3. Dostupné online.
- ↑ Encyklopedie dějin města Brna. encyklopedie.brna.cz [online]. 2004 [cit. 2024-03-26]. Dostupné online.
- ↑ Jubileum zemské organisace pokrokových žen moravských. Národní listy. 29. 4. 1934, s. 3.
- ↑ Národní digitální knihovna. ndk.cz [online]. [cit. 2024-03-26]. Dostupné online.
Literatura
- 70 let Ludmily Konečné 1862–1932 – Brno: Kramerius, 1932
- Památce zakladatelek pokrokového hnutí ženského na Moravě – Památce Ludmily Konečné. Památce Zdeňky Wiedermannové-Motyčkové. Vyškov: Zemská organizace pokrokových žen moravských, 1935
- Lidmila Konečná – Věra Bednářová. Brno: s. n., 1958?
Externí odkazy
Média použitá na této stránce
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/FIAV_000100.svg/23px-FIAV_000100.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/FIAV_110000.svg/23px-FIAV_110000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
House colours of the House of Habsburg
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Ludmila Konečná, 1932