Milan Knobloch
Milan Knobloch | |
---|---|
Narození | 10. srpna 1921 Praha ![]() |
Úmrtí | 29. března 2020 (ve věku 98 let) |
Národnost | česká |
Vzdělání | Akademie výtvarných umění v Praze |
Alma mater | Akademie výtvarných umění v Praze |
Povolání | sochař a medailér |
Rodiče | matka Anna Knoblochová, otec Josef Knobloch |
Znám jako | sochař a medailér |
Ocenění | Řád za zásluhu o kulturu Polské republiky (1979) Zasloužilý umělec (1980) |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Milan Knobloch (10. srpna 1921, Praha – 29. března 2020[1]) byl český sochař a především medailér.
Mládí
Narodil se v Praze na Vinohradech rodičům pocházejících z vesnice Rodov, nyní je to součást města Smiřice v okrese Hradec Králové. Otec, zaměstnanec Pražské úvěrní banky, byl krátce po jeho narození vyslán služebně s celou rodinou do tehdejší Jugoslávie, kde malý Milan strávil prvých 6 let svého života. Během studia na gymnáziu a následně na obchodní akademii se prvotní zájem o modelování transformoval na malířství. Oceňoval hlavně velké krajináře např. Julia Mařáka, Otakara Lebedu a Antonína Slavíčka, které se snažil ve svých prvých olejomalbách napodobovat. Pro umělecký vývoj mladého Milana Knoblocha byla podstatná podpora obou rodičů projevována od útlého mládí.[2]
Po maturitě v roce 1941 bylo jeho přání dalšího vysokoškolského studia nereálné, vysoké školy byly během 2. světové války uzavřeny. Po krátké epizodě v Zemské bance pracoval jako účetní v Karlínských kovodílnách, později byl nacistickou mocí totálně nasazen v letecké továrně Letov v Praze-Letňanech. Odsunu na nucené práce do Německa zabránila jeho dlouhodobá nemoc.[2]
Příprava
Po ukončení války se v letech 1945 a 1946 neúspěšně hlásil na Akademii výtvarných umění obor malířství, stejně jako na sochařství na Vysoké škole uměleckoprůmyslové. Teprve na třetí pokus byl roku 1947 přijat na AVU do třídy profesora Jana Laudy a později do tříleté speciálky profesora Otakara Španiela. Během studia vytvořil první samostatné práce: plastiku "Kapr", závěrečnou školní práci "Oštěpař" a absolventskou portrétní plastiku "Vlasta", kterou studium na AVU v roce 1953 uzavřel. Pedagogické působení Otakara Španiela mělo na Knoblochovu pozdější tvorbu nemalý vliv. Téměř deset let mu trvalo, než nalezl osobité vyjadřování ve své práci a její uplatnění ve společnosti. V té době prováděl hlavně štukatérské práce, nebo pomáhal starším kolegům.[2]
Umělecká tvorba
Autorovo celoživotní dílo je velmi rozsáhlé, obsahuje na 400 položek. Jeho umělecká díla jsou zastoupena například v Národní galerii v Praze, Galerii hl. města Prahy, Národním muzeu v Praze, Galerii Lyry Pragensis, Stavovském divadle v Praze, Muzeu mincí a medailí v Kremnici, Britském muzeu v Londýně, Muzeu Pařížské mincovny, Státním muzeu v Berlíně, Uměleckoprůmyslovém muzeu ve Vídni, Petrohradské Ermitáži či v Uměleckých sbírkách v Drážďanech. Tvořil až do pozdního věku.
Medaile
Milan Knobloch je řazen k nejvýznamnějším žákům zakladatele české medailérské školy Otakara Španiela. Projevuje se to dokonalou znalostí zákonitosti při tvorbě reliéfu, zvládnutí portrétu, pečlivosti při tvorbě písma a celkovou vyvážeností kompozice. Všechny tyto přednosti vynikly hlavně při tvorbě rozměrově drobných artefaktů, při medailérství. Jednou z důležitých podmínek pro ztvárnění portrétu je nejen znalost fyziognomie, ale i vcítění se do fyziognomie a duše zobrazovaného a vystižení atmosféry doby. Při tvorbě bust nebo pamětních medailí to bylo navíc složité i proto, že šlo převážně o osoby zemřelé již před mnoha lety nebo i stoletími.
- Velkého ohlasu se dočkala např. portrétní medaile Williama Shakespeara ve Shakespearově muzeu ve Stratfordu, byla zároveň reprodukována v Encyklopedie Britannica.
- Oceňovány jsou také medaile s portréty Karla IV., Václava Hollara, Jana Keplera, Mikuláše Koperníka a Marie Curie-Skłodowské, Wolfganga Amadea Mozarta, Bedřicha Smetany, Antonína Dvořáka, Boženy Němcové, Aloise Jiráska, Karla Havlíčka Borovského, Jana Evangelisty Purkyně, Aloise Rašína, Jiřího Trnky a dalších.
Mince
- 15 pamětních mincí zobrazuje např. Národní muzeum, Národní divadlo, Karla IV, Jana Evangelistu Purkyně, Bohuslava Martinů, Bedřicha Smetanu nrbo Otakara Španiela.
- Pamětní mince "Svatováclavská pocta Benediktu XVI." u příležitosti návštěvy papeže v České republice v roce 2009.[3]
Sochy a pamětní desky
- Busta Aleše Hrdličky, v expozici Národní galerie umění ve Washingtonu
- Památník Dr. Aleše Hrdličky, 1969, Humpolec (ve spolupráci s architektem Josefem Bláhou)
- Bronzový památník Jana Palacha ve švýcarském městě Vevey na břehu Ženevského jezera
- Bronzový reliéfní medailon na pamětní desce Gustava Mahlera ve Hamburské státní opeře
- Mramorová busta Johannese Brahmse v Panteonu Walhalla u Řezna
- Bronzové busty W. A. Mozarta a Josefa Kajetána Tyla ve Stavovském divadle v Praze
- Pomník Bohuslava Martinů v Poličce
- Bust, reliéfů, medailonů, a pamětních desek vytvořil mnoho, např. Adolf Born, Alfons Mucha, Antonín Dvořák, Antonín Slavíček, Bohuslav Martinů, Eduard Beneš, František Křižík, František Palacký, Jan Amos Komenský, Jan Masaryk, Jindřich Honzl, Johannes Kepler, Karla Hynka Máchy, Matyáš Bernard Braun, Nikola Tesla, Otokar Březina, Tomáš Garrigue Masaryk, Václav Vilém Štech, Václav Hollar a Vojta Náprstek.
Ohlas jeho tvorby dosvědčuje vydání tří poštovních známek s jeho náměty.
Ocenění
Roku 1964 byl Milanu Knoblochovi udělen Ministerstvem kultury Polské republiky Řád za zásluhu o kulturu, v roce 1979 získal cenu Svazu českých výtvarných umělců a Českého fondu výtvarných umění, roku 1980 byl jmenován Zasloužilým umělcem a v roce 1984 získal cenu Ministerstva kultury České republiky.[2]
Ukázky tvorby
- Busta W. A. Mozarta
- Busta J. K. Tyla
- Pomník Bohuslava Martinů, Polička
- (c) Luděk Kovář, Wikimedia Commons, CC BY-SA 3.0Pomník Milady Horákové v Praze na Pankráci
- Pamětní deska Gustava Mahlera ve Státní opeře v Hamburku
- Milan Knobloch – Josef Bláha (arch.): Památník Dr. Aleše Hrdličky, 1969, Humpolec
Odkazy
Reference
- ↑ KLÍMOVÁ-BREJCHOVÁ, Alena. 29. 3. 2020 ve věku 99 let zemřel pražský medailér, sochař a malíř Milan Knobloch. S. 92–93. ZHOŘ ART [online]. Spolek přátel umění Dr. Igora Zhoře [cit. 2021-05-06]. Roč. čtvrtý, čís. 2/2020, s. 92–93. Dostupné online.
- ↑ a b c d Milan Knobloch | abart. cs.isabart.org [online]. [cit. 2021-10-14]. Dostupné online.
- ↑ Svatováclavská pocta Benediktu XVI.. Numismatikus [online]. [cit. 2011-08-13]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu.
Literatura
- Milan Knobloch: medaile, mince, plastiky. Praha: Nadace Lyry Pragensis, 1998. 216 s. ISBN 80-7059-072-6.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Milan Knobloch na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Milan Knobloch
- Milan Knobloch v informačním systému abART (též na stránkách města Smiřice)
- Milan Knobloch s bustou K. H. Máchy Archivováno 7. 3. 2016 na Wayback Machine.
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Autor: Jiří Ptáček, Licence: CC0
Milan Knobloch – Josef Bláha: Památník Dr. Aleše Hrdličky, 1969, Humpolec
(c) Luděk Kovář, Wikimedia Commons, CC BY-SA 3.0
Busta Milady Horákové na pražském náměstí Hrdinů před Vrchním soudem a Věznicí Pankrác; autory žulového pomníku a bronzové busty architekt Jiří Lasovský a sochař Milan Knobloch; busta odhalena 28. října 2009 (info)
Autor: Dobroš, Licence: CC BY-SA 4.0
Milan Knoblochː W.A.Mozart, bronz, signováno na soklu M. KNOBLOCH, Mozartův salonek Stavovského divadla v Praze
Autor: Dobroš, Licence: CC BY-SA 4.0
Milan Knobloch, J.K.Tyl, bronz, signováno na soklu M.KNOBLOCH, Mozartův salonek Stavovského divadla v Praze
Autor: GeorgHH, Licence: CC BY-SA 3.0
Gedenktafel zu Ehren Gustav Mahlers an der Hamburgischen Staatsoper.
Autor: František Šťastný, Licence: CC BY-SA 4.0
Socha Bohuslava Martinů od sochaře Milana Knoblocha z roku 1990.