Oxid zlatitý
Oxid zlatitý | |
---|---|
![]() krystalová struktura oxidu zlatitého | |
Obecné | |
Systematický název | Oxid zlatitý |
Anglický název | Gold(III) oxide |
Německý název | Gold(III)-oxid |
Sumární vzorec | Au2O3 |
Vzhled | červenohnědá pevná látka |
Identifikace | |
Registrační číslo CAS | 1303-58-8 |
Vlastnosti | |
Molární hmotnost | 441,931 g/mol |
Teplota rozkladu | 155 °C (-1/2 O2) 250 °C (-3/2 O2) |
Hustota | 11,34 g/cm3 |
Rozpustnost ve vodě | nerozpustný |
Rozpustnost v polárních rozpouštědlech | hydroxid draselný roztok kyanidů kyselina chlorovodíková |
Součinitel tepelné vodivosti | 1,256 Wm−1K−1 |
Struktura | |
Krystalová struktura | krychlová |
Termodynamické vlastnosti | |
Standardní slučovací entalpie ΔHf° | −54,4 kJ/mol |
Standardní slučovací Gibbsova energie ΔGf° | 80,0 kJ/mol |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Oxid zlatitý (Au2O3) je nejstabilnějším z oxidů zlata, které v něm má oxidační číslo III. Je to červeno-hnědá tuhá látka. Je tepelně nestabilní, rozkládá se při 155 °C. Hydratovaná forma je mírně kyselá a rozpouští se v roztocích silných zásad, které pravděpodobně obsahují ion [Au(OH)4]−.
Bezvodý Au2O3 může být připraven zahříváním hydratovaného Au2O3 v kyselině chloristé a chloristanem alkalického kovu při 250 °C a tlaku 30 MPa.
Literatura
- VOHLÍDAL, Jiří; ŠTULÍK, Karel; JULÁK, Alois. Chemické a analytické tabulky. 1. vyd. Praha: Grada Publishing, 1999. ISBN 80-7169-855-5.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Oxid zlatitý na Wikimedia Commons