Pak Čong-hui
Pak Čong-hui | |
---|---|
![]() | |
3. Prezident Jižní Koreje | |
Ve funkci: 24. března 1962 – 26. října 1979 | |
Předchůdce | Jon Po-son |
Nástupce | Čchoi Kju-ha |
Stranická příslušnost | |
Členství | Democratic-Republican Party |
Narození | 14. listopadu 1917 Kumi, Korea |
Úmrtí | 26. října 1979 (ve věku 61 let) Soul, Jižní Korea |
Příčina úmrtí | střelná rána |
Místo pohřbení | Seoul National Cemetery |
Choť | Yuk Young-soo |
Rodiče | Park Seong-bin a Baek Nam-ui |
Děti | Park Geun-ryeong Park Ji-man Pak Kun-hje Park Jae-ok |
Příbuzní | Park Jae-hee, Park Sang-hee, Park Dong-hee, Park Han-saeng, Park Mu-hee a Park Gwi-hee (sourozenci) |
Alma mater | Akademie japonské císařské armády Manchukuo Army Military Academy Korea Military Academy |
Profese | politik a voják |
Náboženství | Buddhismus |
Ocenění | Řád Rajamitrabhorn Záslužná legie Řád královny ze Sáby Řád José Matíase Delgada Řád osvoboditele generála San Martína … více na Wikidatech |
Podpis | ![]() |
Commons | Park Chung-hee |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Pak Čong-hui (박정희, angl. přepisem Park Chung-hee, 14. listopadu 1917 – 26. října 1979) byl jihokorejský voják a státník. V letech 1961–1979 byl diktátorem, z toho v letech 1963–1979 oficiálně prezidentem Jižní Koreje. Moci se chopil roku 1961 vojenským převratem. V roce 1968 se ho pokusila v tzv. útoku na Modrý dům odstranit Severní Korea. Svou diktaturu ještě utužil po roce 1971, kdy měl původně ve funkci skončit. Roku 1979 byl zavražděn vlastní tajnou službou. Během své autoritativní vlády učinil jihokorejskou ekonomiku jednou z nejsilnějších na světě, zejména díky němu se stala jedním z asijských „tygrů“. Roku 1999 ho časopis Time zařadil mezi 10 nejvýznamnějších Asiatů 20. století.
Biografie
Po pádu prvního jihokorejského prezidenta I Sung-mana se země zmítala v chaosu. Ekonomika byla ve špatném stavu, novému prezidentu ani premiérovi se nedařilo sestavit funkční vládu, policie, o niž se I Sung-man opíral, byla demoralizovaná a studentské hnutí, které přinutilo I Sung-mana rezignovat, se stále více revolucionalizovalo. V této atmosféře provedl Pak Čong-hui vojenský puč. Základem jeho vlády se stala nově zřízená tajná policie (KCIA), která měla pravomoc zatýkat „nepřátele vlády a režimu“, běžné bylo i mučení. Na přání americké administrativy pak nicméně formálně zcivilnil svou vládu a stal se roku 1963 prezidentem. Původně slíbil, že odejde z funkce roku 1971, ale slib nedodržel, naopak poté režim ještě více vzdálil demokracii: vyhlásil stanné právo, rozpustil parlament, stanovil novou ústavu Yushin a zesílil cenzuru. Již předtím však ústavně zaručené svobody byly spíše jen formálními proklamacemi. Pak byl zvolen třikrát při přímých prezidentských volbách na post prezidenta, pokaždé s více než 80 % hlasy[1]. Po roce 1972 další přímá volba však již nebyla možná, proto volby kontroloval až do svého zavraždění v roce 1979. Avšak nepřímá volba prezidenta nezměnila do roku 1987[1].
Zatímco v počátcích vlády měl Pak ve veřejnosti spíše podporu, po roce 1971 ji rychle ztrácel. Nespokojenost vyvrcholila mohutnými demonstracemi roku 1979, které organizovaly především studenti (tzv. Pu-Ma nepokoje). Na 400 lidí bylo zatčeno, nepokoje však neustávaly, demonstranti začali útočit na policejní stanice i sídla vládnoucí strany. Během vrcholných nepokojů byl Pak zavražděn šéfem tajné služby Kim Čä-gjuem. Ten se hájil vlastenectvím a tím, že Pak byl překážkou na cestě k demokracii. Průběh atentátu a jeho motivy jsou ovšem dodnes nejasné.
Pakova zahraniční politika stála, stejně jako u jeho předchůdců, na těsných vztazích se Spojenými státy. S tím souviselo o jihokorejské angažmá ve vietnamské válce, Pak poslal do Vietnamu 320 tisíc vojáků.
Jeho dcera Pak Kun-hje se stala rovněž významnou političkou, v letech 2013–2017 byla prezidentkou Jižní Koreje.
Rozvoj ekonomiky
Pakův hlavní přínos byl v ekonomické oblasti. Rozhodl se vybudovat silně exportní a vládou přísně kontrolovanou ekonomiku. Nešlo ale plánované hospodářství sovětského typu – stát podporoval soukromé podnikání, sám řídil jen bankovní sektor a investice. Rozsáhlé budování infrastruktury Pak financoval především z japonských investic, s čímž byla spojena normalizace korejsko-japonských vztahů, která vyvrcholila smlouvou o vzájemných vztazích z roku 1965. To ovšem budilo nechuť v korejské veřejnosti, která byla po dlouhé japonské kolonizaci silně protijaponsky naladěná.
Po korejské válce se Jižní Korea nacházela ve velké chudobě. Pak se rozhodl zaměřit na těžký a chemický průmysl. V industrializaci se mohl opřít o kvalitní a spolehlivou pracovní sílu, neboť korejský lid byl odhodlaný pracovat s vidinou lepšího života pro jejich děti. V této době se Jižní Korea potýkala s otázkou lidských práv. Pak Čong-hui chtěl být se svým plánem obrody ekonomiky úspěšný, protože doufal, že tak zlehčí jeho prohřešky proti svobodě, demokracii a lidským právům.
Vyznamenání
Argentina
velkokříž s řetězem Řádu osvoboditele generála San Martína
Filipíny
Kambodža
velkokříž Královského řádu Kambodže
Malajsie
velkokříž s řetězem Řádu říšské koruny
Mexiko
řádový řetěz Řádu aztéckého orla
Německo
velkokříž speciální třídy Záslužného řádu Spolkové republiky Německo
Nizozemsko
velkokříž Řádu nizozemského lva
Rakousko
Thajsko
řetěz Řádu Rajamitrabhorn
Tchaj-wan
speciální velkostuha Řádu příznivých oblaků
Reference
Literatura
- Clifford, Mark L. (1993). Troubled Tiger: Businessmen, Bureaucrats and Generals in South Korea. Armonk, New York: M.E. Sharpe. ISBN 978-0-7656-0141-4.
- Kim, Byung-kook and Ezra F. Vogel, ed. (2011). The Park Chung Hee Era: The Transformation of South Korea. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-05820-0.
- Kim, Hyung-A (2003). Korea's Development Under Park Chung Hee. Routledge. ISBN 978-0-415-32329-1.
- Kim, Hyung-A and Clark W. Sorensen, ed. (2011). Reassessing the Park Chung Hee Era, 1961-1979. Center for Korea Studies, University of Washington. ISBN 978-0-295-99140-5.
- Lee, Byeong-cheon (2005). Developmental Dictatorship and The Park Chung-Hee Era: The Shaping of Modernity in the Republic of Korea. Paramus, New Jersey: Homa & Sekey Books. ISBN 978-1-931907-35-4.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Pak Čong-hui na Wikimedia Commons
- Heslo v Encyklopedii Britannica
Média použitá na této stránce
Ribbon bar: Order of Merit of the Federal Republic of Germany – Special class of the Grand Cross.
Autor: Wiki Romi, Licence: CC0
Order of the Dutch Lion - Grand Cross
Grand Star of the Decoration of Honour for Services to the Republic of Austria
The national flag of Kingdom of Thailand since September 2017; there are total of 3 colours:
- Red represents the blood spilt to protect Thailand’s independence and often more simply described as representing the nation.
- White represents the religion of Buddhism, the predominant religion of the nation
- Blue represents the monarchy of the nation, which is recognised as the centre of Thai hearts.
Ordre Royal du Cambodge - Grand Croix
Official Portrait of Park Chung-hee, the 5th–9th President of the Republic of Korea
Order of the Aztec Eagle 1Class Ribbon
Autor: Mimich, Licence: CC BY-SA 3.0
Order of the Crown of the Realm (Malaysia)
Flag of the President of the Republic of Korea
Autor: Mboro, Licence: CC0
Ribbon bar: Order of Propitious Clouds; 1st Class – Taiwan (Republic of China).
Order of Sikatuna - Grand Cross
Order of the Liberator San Martin - Grand Cross
Autor: Sodacan, Licence: CC BY-SA 4.0
Ribbon for a Knight of the Most Auspicious Order of the Rajamitrabhorn (Thailand)
Park Chung-hee's signature.