Palác Sylva-Taroucca
Palác Sylva-Taroucca v ulici Na Příkopě | |
---|---|
Palác Sylva-Taroucca v ulici Na Příkopě | |
Základní informace | |
Sloh | Baroko |
Architekti | Zřejmě Kilián Ignác Dientzenhofer, Anselmo Lurago |
Výstavba | 1743–1752 – současná podoba |
Materiál | Zdivo |
Stavebník | Piccolominiové |
Další majitelé | Piccolominiové Nosticové Silva-Taroucové |
Současný majitel | Praha 1 |
Poloha | |
Adresa | Na příkopě 852/10 Praha 1, Nové Město 110 00 Praha 1, ![]() |
Ulice | Na příkopě |
Souřadnice | 50°5′6″ s. š., 14°25′30″ v. d. |
Další informace | |
Rejstříkové číslo památky | 39983/1-1146 (Pk•MIS•Sez•Obr•WD) |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Palác Sylva-Taroucca, dříve též Nostický, zvaný také palác Piccolomini nebo Savarin (výsl. [savarén]), je pozdně barokní palácová stavba stojící v ulici Na příkopě 852/10, na Novém Městě, Praha 1. Je chráněn jako kulturní památka České republiky.[1]
Historie a popis paláce
Na místě dnešního paláce stávalo několik domů, postupně sloučených v jeden celek a průběžně přestavovaných v 16. a 17. století. V roce 1668 objekt získala kněžna Marie Benigna Františka Piccolomini.[2] Současná podoba paláce z let 1743–1752 má formu rozlehlého vnitrobloku na protáhlé parcele se dvěma čtvercovými dvory, k němuž kdysi přiléhala zahrada a jízdárna. Autorem barokní úpravy vytvořené původně pro knížete Ottavia Piccolominiho je snad Kilián Ignác Dientzenhofer, po jehož smrti v roce 1751 stavbu dokončil jeho zeť Anselmo Lurago.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7b/Pal%C3%A1c_Sylva-Tarouca_hala_3.jpg/170px-Pal%C3%A1c_Sylva-Tarouca_hala_3.jpg)
Roku 1766 palác koupil hrabě Bedřich Mořic Nostic-Rieneck, po něm byl dlouholetým uživatelem jeho synovec Jan Nepomuk Nostic-Rieneck.
V letech 1846–1892 (před postavením vlastní budovy) byly v paláci uloženy sbírky Národního muzea. V roce 1878 stavbu upravil Achille Wolf.
Roku 1885 přešel sňatkem na poslední šlechtické majitele z rodu Silva-Tarouca, jehož původ byl španělsko-portugalský. Arnošt Emanuel Silva-Tarouca, veliký milovník botaniky, zakladatel dendrologické zahrady Průhonice a předseda Rakousko-uherské dendrologické společnosti, jej od roku 1895 pronajímal (např. po dobu deseti let tu mělo umístěny své sbírky Národopisné museum). Začátkem 20. století tu v přízemí bývala vinárna, tržnice a papírnický obchod.[3]
Od roku 1908 byl palác v majetku pražské obce, která jej upravila na společenské a kulturní středisko, kvůli čemuž ve 20. století proběhla řada přestaveb. Od roku 1925 měl palác pronajatý Společenský klub a v roce 1927 byla na místě bývalé barokní zahrady paláce založena slavná kavárna Savarin, pojmenovaná po proslaveném právníkovi a labužníkovi Brillat-Savarinovi. Podle názvu kavárny bývá nazýván někdy i samotný palác.[4] Jízdárna byla pronajata Sokolu.
Po roce 1948 využíval palác stát; v roce 1960 byla provedena generální oprava a úpravy interiérů pro Ústřední kulturní dům zaměstnanců školství, vědy, kultury a tisku. V roce 1970 byla jízdárna upravena na kotelnu.[2] V 80. letech 20. století tu sídlil např. Klub pracovníků ve školství a kultuře.[5]
Po roce 1989 byl celý objekt privatizován a je využíván komerčně (např. jako restaurace a kasino).
Pozdně barokní hlavní průčelí do ulice Na Příkopě je devítiosé, symetrické. V jeho středu je portikus na čtyřech dvojicích toskánských sloupů, které podpírají balkon s ozdobným kovaným zábradlím. V patře jsou osy odděleny pilastry s jónskými hlavicemi. Tři prostřední osy mají okna zakončená segmentově a nad nimi jsou segmentové frontony, nad prostředním vstupem na balkon dominuje fasádě plastika s erbem Nosticů. Krajní trojice oken jsou pravoúhlé a frontony nad nimi trojúhelné. Půdní polopatro má okna čtvercová. Fasáda je ve střední části završena trojúhelným štítem, po jehož stranách jsou nad druhou a osmou osou menší segmentové štíty. Za štíty je umístěna sochařská výzdoba.
Mimořádnou architektonickou hodnotu paláce ukazuje i Dientzenhoferova práce s odstupňovaným měřítkem: monumentální veřejné průčelí je třípatrové a zdobí ho výrazné plastické pilastry a sloupy. První nádvoří, přístupné jen knížecím návštěvám je už jenom dvoupatrové a pilastry jsou jednodušší a poslední třetí, domácké nádvoří už člení jen jednoduché ploché šambrány. Do tohoto architektova promyšleného konceptu patří i nízké rizality, vybíhající za třetím nádvořím do zahrady: od třípatrové uliční fasády, která má bohatou výzdobou ohromit až k jednoduchým patrovým pavilonům soukromé části domu.
V interiéru je dochováno jednoramenné schodiště, vedoucí do vstupního sálu zdobeného skulpturami Ignáce Františka Platzera a nástropní malbou Václava Bernarda Ambrosiho. Sály v patře mají štukovou výzdobu stropů.[1]
Rotary klub
V průjezdu paláce se nachází pamětní deska s českým a anglickým nápisem tohoto znění:
„ | V tomto domě se scházeli členové Rotary klubu Praha založeného v roce 1925. Tato deska byla odhalena v roce 2005 u příležitosti 80. výročí založení českého Rotary klubu Praha jako prvního v Československu a 100. výročí založení Rotary International. | “ |
Současnost
V současné době (2021) probíhá dlouhodobě připravovaná přestavba. Původní plány předpokládaly demolici dvorních křídel a jejich náhradu podstatně vyšší administrativní budovou. Objekt pak koupil jiný investor, který přislíbil méně razantní změny v historických částech a rozšíření veřejného prostoru.
Savarin po přestavbě nabídne 39 000 m2 maloobchodních prostor a 20 000 m2 kancelářských prostor. V prostorech bude též umístěna Slovanská epopej a první Time Out Market v České republice. Projekt by měl být hotov do konce roku 2025.[zdroj?]
Galerie
- Erb Nosticů na hlavním průčelí
- Vstupní schodiště
- Pamětní deska Rotary klubu
- 1. nádvoří
- 2. nádvoří
- Kašna
Odkazy
Reference
- ↑ a b Ústřední seznam kulturních památek České republiky [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2012-09-18]. Identifikátor záznamu 152029 : Palác Sylva-Taroucca. Památkový katalog. Hledat dokumenty v Metainformačním systému NPÚ [1].
- ↑ a b Baťková (1998), s. 473–476
- ↑ Ruth (1904), s. 887
- ↑ Palác Savarin byl vždy společenským centrem | PRAHA | Zprávy | PRAHA TV. prahatv.eu [online]. [cit. 2019-03-31]. Dostupné online.
- ↑ Poche (1985), s. 157
Literatura
- RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Díl II. 1. vyd. Praha: Pavel Körber, 1904. Dostupné online. S. 886–887.
- Nemovité kulturní památky hlavního města Prahy. Operativní příruční seznam ke Státnímu seznamu nemovitých kulturních památek. Praha: Pražské středisko státní památkové péče a ochrany přírody, 1976. 332 s. S. 97.
- POCHE, Emanuel; PREISS, Pavel. Pražské paláce. 2. vyd. Praha: Odeon, 1978. 399 s. S. 78, 181.
- POCHE, Emanuel. Prahou krok za krokem. 2. vyd. Praha: Panorama, 1985. 472 s. S. 157.
- BAŤKOVÁ, Růžena, et al. Umělecké památky Prahy : Nové Město, Vyšehrad, Vinohrady (Praha 1). 1. vyd. Praha: Academia, 1998. 839 s. ISBN 80-200-0627-3. S. 473–476.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Sylva-Taroucca na Wikimedia Commons
- Nostitzové, Modrá krev, Česká televize
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Coat of arms of Prague