Piz Badile
Piz Badile | |
---|---|
![]() Severovýchodní stěna Piz Badile | |
Vrchol | 3305 m n. m. |
Prominence | 262 m |
Izolace | 1,1 km → Piz Cengalo |
Poloha | |
Stát | ![]() ![]() |
Pohoří | Alpy / Bergell |
Souřadnice | 46°17′41″ s. š., 9°35′10″ v. d. |
Prvovýstup | William August Coolidge a bratři Dévouassoudové 1867 |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Piz Badile je 3308 metrů vysoká hora v masivu Bergell na hranici Švýcarska a Itálie. Známá je hlavně díky 900 metrů vysoké severovýchodní stěně a severní hraně, žulovém hladkém a kolmém monolitu.
Geologie
Hora je tvořená bergellským biotitickým granitem až granodioritem s megakrystaly alkalických živců a s výraznou paralelní texturou. Tyto horniny vznikly syntektonicky s alpinským vrásněním jako součást bergellské intruze před 30 miliony let,[1] tedy ve stupni Rupel spodního oligocénu.[2] Stěny hory byly ohlazeny činností čtvrtohorních ledovců.
Horolezectví
Významné prvovýstupy
První výstup na vrchol jižním hřebenem – dnešní normální, nebo též Vůdcovskou cestou – uskutečnili William August Coolidge a horští vůdci F. Dévouassoud a H. Dévouassoud v roce 1867.[3] Prvovýstup severní hranou vytyčili v roce 1923 W. Risch a A. Zürcher.[4]
Severovýchodní stěna, považována za jednu ze šesti velkých severních stěn Alp, byla poprvé prostoupená v roce 1937 trojicí Riccardo Cassin, Gino Esposito a Vittorio Ratti, ke kterým se ve stěně přidali dva mladí lezci Mario Molteni a Giuseppe Valsecchi z Como. Třetí den všichni vystoupili na vrchol v bouři, ale Molteni zahynul vyčerpáním hned za vrcholem a Valsecchi nedaleko od chaty Gianetti.[5]
Výstupové trasy
Ve východoseverovýchodní stěně hory jsou lezeny tyto výstupové trasy:[6]
- Panoramica – prvovýstup A. Bianchi, G. Frei v roce 2003, délka 300 m, technická obtížnost 6b+ (6a a A1)
- Diretta del Popolo – prvovýstup O. a T. Fazzini a L. Gianola v roce 1987, délka 600 m, technická obtížnost 7a/b (původně 6a a A1)
- Via Belica-Koller – prvovýstup A. Belica a Igor Koller v roce 1975, délka 600 m, technická obtížnost 6b a A0
- Via Felice Battaglia – prvovýstup Felice Battaglia a C. Corti v roce 1953, délka 650 m, technická obtížnost 6a a A0
- Via degli Inglesi – prvovýstup D. Isherwood a M. kosterlitz v roce 1968, délka 650 m, technická obtížnost 6a a A2
- Hiroshima – prvovýstup R. a V. Libera v roce 1995, délka 700 m, technická obtížnost 7a
- Via Nardella – prvovýstup T. Nardella, E. Scarabelli, D. Chiappa a G. Martinelli v roce 1974, délka 750 m, obtížnost 5c a A3
V severovýchodní stěně hory jsou lezeny tyto výstupové trasy:[7]
![lezec ve strmých žulových plotnách](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/Piz_Badile_-_Cassin_route.jpg/220px-Piz_Badile_-_Cassin_route.jpg)
- Memento Mori – prvovýstup J. Rybička, J. Simon a L. Skalda v roce 1980, délka 900 m, technická obtížnost 6a a A3
- Via del Fratello – prvovýstup A a G. Rusconi v zimě 1970, délka 800 m, technická obtížnost 6b, původně 5b A2. První sólovýstup Giovanni Pirana v roce 1979, první čistý výstup G. Lisignoli v roce 1989, první zimní sólovýstup F. Valseschini v roce 2006.
- Via dei Fiori – prvovýstup Igor Koller a S. Šilhán v roce 1978, délka 900 m, technická obtížnost 5c a A0
- Via Cassin – prvovýstup Riccardo Cassin, Gino Esposito, Vittorio Ratti, Mario Molteni a Giuseppe Valsecchi v roce 1937, délka cesty 1200 m s převýšením 800 m, technická obtížnost 6a (5c A0). První sólovýstup Hermann Buhl v roce 1952, první zimní sólovýstup Rossano Libera v roce 2008.
- Favola Ribelle – prvovýstup S. Brambati, A. Carnati, P. Vitali v roce 1988, délka 680 m + 100 m cesty Via Cassin, technická obtížnost 6a+
- Linea Bianca – prvovýstup Igor Koller a S. Šilhán v roce 1978, délka 550 m + 100 m cesty Via Cassin, technická obtížnost 5c+, první sólovýstup Bobbi Göte v roce 1979
- Varianta Moscacieca – prvovýstup S. Brambati, A. Carnati a P. Vitali v roce 1988, délka 240 m, technická obtížnost 6a+
- La Storia Lunga – prvovýstup V. Jakoubek, J. Mlerka v roce 2002, prvovýstup výlezové varianty V. Jakoubek a J. Doubrava v roce 2005, délka 500 m, technická obtížnost 6a
- Another Day in Paradise – prvovýstup B a K. Müller a H. Zgraggen v roce 1991, délka 750 m, technická obtížnost 6b
- Diritto d`Autore – prvovýstup S. Brambati, A. Carnati a P. Vitali v roce 1987, délka 500 m, technická obtížnost 5c+
- Neverland – prvovýstup S. Brambati, A. Carnati a P. Vitali v roce 1986, délka 420 m, technická obtížnost 5c
- Peter Pan – prvovýstup S. Brambati, A. Carnati a P. Vitali v roce 1986, délka 540 m, technická obtížnost 6a a A1
Severním pilířem vede cesta prvoprostoupená v roce 1923 A Zurcherem a W. Ritschem s délkou 1200 m a převýšením 700 m a s obtížností 5a.[8]
V severozápadní stěně hory jsou lezeny tyto výstupové trasy:[9]
![skalní defilé](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/Pizzo_Badile.jpg/220px-Pizzo_Badile.jpg)
- Per Elisa – prvovýstup D. Soldarini a L. Martinelli v roce 2010, délka 385 m, technická obtížnost 6b+
- Fuga dall`Ovest – prvovýstup G. a J. Merizzi, L. Mingotto a C. Pinciroli v roce 1990, délka 450 m, technická obtížnost 5b
- Mangiaragni – prvovýstup S. Pizzagalli a D. Soldarini v roce 2012, délka 320 m, technická obtížnost 7a a 2 p.a.
- Il Silenzio degli Eroi – prvovýstup D. Soldarini, S. Pizzagalli, A. Sampietro v roce 2006, délka 450 m, technická obtížnost 6c+
- Big Bang – prvovýstup M. Geronimi a A. Mariani v roce 2008, délka 425 m, technická obtížnost 6c a A0
- Microcosmo – prvovýstup D. Soldarini, S. Pizzagalli a L. Martinelli v roce 2010, délka 535 m, technická obtížnost 7a+
- Jumar Iscariota – prvovýstup O a T. Fazzini a L. Gianola v roce 1986, délka 500 m, technická obtížnost 6c
- Ribelli del Tempo – prvovýstup D. Soldarini, S. Pizzagalli a A. Sampietro v roce 2007, délka 410 m, technická obtížnost 6c+/7a
- Galli delle Alpi – prvovýstup T. Fazzini a N. Riva v roce 1989, délka 360 m, technická obtížnost 6b
- Sinelios – prvovýstup D. Corbetta, D. Galbiati, G. Maggioni v roce 1989, délka 570 m, technická obtížnost 6a
- Via Chiara – prvovýstup F. Boffini, G. a J. Merizzi, G. Miotti, G. Pirana v roce 1976, délka 570 m, technická obtížnost 6a
- Gran diedro – prvovýstup J. Beneš a Leopold Sulovský v roce 1980, délka 500 m, technická obtížnost 6a a A1
- Via Giulio Fiorelli – prvovýstup B. De Angeli, A. Frigerio a E. Redaelli v roce 1974, délka 700 m, technická obtížnost 5b/c a A1
- Ringo Star – prvovýstup O. a T. Fazzini a L. Gianola v roce 1985, délka 650 m, technická obtížnost 5c+/6a
- Sogni d`Alta Quota – prvovýstup A. Marzorati, A. Gomba a C. Trezzi v roce 2011, délka 820 m, technická obtížnost 6b+
- Via Bramani – prvovýstup V. Bramani a E. Castiglioni v roce 1937, délka 650 m, technická obtížnost 5a
Západním hřebenem vedou cesty:[10]
- Západní hřeben – prvovýstup C. Klucker, M. Barbaria a A. von Ridzewsky v roce 1897
- Cresta ovest Diretta – prvovýstup M. Doubner a J. Šplíchal v roce 1978 (10 délek obtížnosti 5b a A1)
Jihozápadní stěnou vedou tyto výstupové trasy:[11]
- Toto Riina – prvovýstup G. Maspes, D. Fiorelli, D. Grossi, S. Mogavero a B. More v zimě roku 1993, délka 400 m, technická obtížnost 5c+
- Via Merendi – prvovýstup R. Merendi, E. Frisia a G. Fiorelli v roce 1957, délka 350 m, obtížnost 5a
Jižním hřebenem vede tzv. normální cesta, využívaná často k sestupu po výstupech ostatními horolezeckými cestami. Tuto cestu prvoprostoupili William August Coolidge, F. Dévouassoud a H. Dévouassoud v roce 1867, má délku 400 m a je dnes ohodnocena stupněm obtížnosti 3c.[12]
Jihovýchodní stěnou vedou tyto výstupové trasy:[13]
- Ringhio – prvovýstup M. Farina, E. Marlier, H. Barmasse a M. Datrino v roce 2003, délka 400 m, technická obtížnost 6b+
- La Prima Volta era un Re – prvovýstup O. Fazzini a druzi, technická obtížnost 6a
- Via Molteni – prvovýstup M. Molteni a M. Camporini v roce 1935, délka 470 m, technická obtížnost 5b
- Diretta Giulio Fiorelli – prvovýstup C. Pedroni, A. Rossi a C. Selvetti v roce 1982, délka 450 m, technická obtížnost 6a a A2
- Vera – prvovýstup Corti a Gilardi v roce 1972, technická obtížnost 6a
- Via del Terzo Pilastro – prvovýstup Bottani, Ciapponi a Dell`Oca, technická obtížnost 5c
- La Muchacha de las Bragas de Oro – prvovýstup Jimeno a O. Brambillas v roce 1991, technická obtížnost 6b
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Piz Badile na slovenské Wikipedii.
- ↑ VON BLANKENBURG, Friedheim. Isotope geochemical and geochronological case studies of Alpine magmatism and metamorphism. Zürich: ETH Zürich, 1989. 186 s.
- ↑ Swisstopo. GeoCover [online]. Bundesamt für Landestopografie [cit. 2021-06-17]. Dostupné online. (německy)
- ↑ SERTORI, Mario; LISIGNOLI, Guido. Nichts als Granit. Milán: Versante Sud, 2007. 372 s. ISBN 88-87890-35-8. S. 120–122. (německy)
- ↑ Nordkante na Piz Badile
- ↑ Cassinova cesta na Badil
- ↑ SERTORI, Mario. Nichts als Granit band 2. Milán: Versante Sud, 2015. 288 s. ISBN 978-88-98609-28-4. S. 140–147, 177. (německy) Dále jen zkrácený zápis.
- ↑ Sertori 2015, str. 148–161 a 177
- ↑ Sertori 2015, str. 160–162
- ↑ Sertori 2015, str. 164–177
- ↑ Sertori 2015, str. 177
- ↑ Sertori a Lisignoli 2007, str. 122–123
- ↑ Sertori a Lisignoli 2007, str. 121–122
- ↑ Sertori a Lisignoli 2007, str. 123
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Piz Badile na Wikimedia Commons
Média použitá na této stránce
This is a solid red equilateral triangle, which can symbolize or indicate many things, including the the symbol for fire in the books by Franz Bardon.
Autor: Thierry Mesot, Licence: CC BY-SA 2.0 fr
Mountaineer rock climbing the mountain Piz Badile (Pizzo Badile) on the alpinistic "Cassin route", first climbed by the italian climber Riccardo Cassin. Picture taken in semptember 2011.
(c) Ggambaro, CC BY-SA 3.0
South slope of Pizzo Badile (3308mt - 9266 ft absl) - Alpi Retiche. Picture was taken while coming to Capanna Giannetti (2550 mt) here on the lowleft side of the shot.