Program Eněrgija-Buran
Program Eněrgija-Buran | |
---|---|
![]() | |
Základní popis | |
Stát | Sovětský svaz |
Historie | |
Trvání | 1976 – 1993 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Program Buran (rusky Бура́н, "Bouře" ) byl sovětský a později ruský opakovatelně použitelný projekt kosmoplánu, který začal v roce 1974 v Ústředním aerohydrodynamickém institutu v Moskvě a formálně byl ukončen v roce 1993 Borisem Jelcinem pro nedostatek peněz a kvůli složité politické situaci.
Sovětský program stavby kosmoplánů MKS (Mnogorazovaja Kosmičeskaja Sistěma, Vícenásobný kosmický systém) začal jako odpověď na americký kosmický program Space Shuttle. Byl to největší a nejdražší program sovětské kosmonautiky. V rámci programu byly kromě kosmoplánu vyvinuty i nosná raketa Eněrgija a letoun Antonov An-225 schopný přepravovat Eněrgiju i samotný kosmoplán. V roce 1988 se uskutečnil první (a poslední) kosmický let kosmoplánu Buran.
Technické specifikace
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/78/Antonov_An-225_Mriya_AN1134884.jpg/220px-Antonov_An-225_Mriya_AN1134884.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a8/Space_Shuttle_Buran_Speyer_2.jpg/170px-Space_Shuttle_Buran_Speyer_2.jpg)
Oproti americkému programu STS měl program MKS jasnou výhodu v tom, že kosmoplán byl vyvíjen nezávisle na nosné raketě. Ta tedy mohla vynášet do vesmíru libovolný náklad a kosmoplán mohl letět na jakékoliv raketě s odpovídající nosností. Kosmoplán se také výrazně odlehčil díky absenci velkých motorů v zadní části a jednodušší kostře, která nemusela přenášet tah motorů na externí nádrž, jako tomu bylo u raketoplánů. Kosmoplány užívaly jako palivo pro orientační a manévrovací motory směs sintinu (účinnější verze kerosinu) a LOXu.
Kosmoplán měl být schopen přistát na jakékoli letištní dráze s dostatečnou délkou, ačkoliv by při tom došlo k jeho poškození. Jeho konstrukce byla totiž vyrobena ze slitiny D16, která se při dlouhodobém opakovaném vystavování vysokým teplotám stávala křehkou. Kosmoplány proto měly 14 uzavíratelných větracích šachet na chlazení konstrukce, z toho však 7 muselo být ve výšce 400 metrů nad zemí uzavřeno, protože nebyly vybaveny prachovým filtrem. Pokud ovšem nebyl kosmoplán do 8 minut od přistání napojen na speciální ventilační jednotku, došlo k nevratnému poškození konstrukce i tak.
Historie
Program MKS vznikl jako odpověď na americký program STS. Ten měl zvýšit maximální hmotnost nákladu vynášeného USA do vesmíru ze 150 asi na 1800 tun a směrem zpět z 0 na 900 tun ročně (čehož nebylo nikdy dosaženo). Plná jedna třetina hmotnosti byla vyhrazena pro Ministerstvo obrany, a tak se sovětské špičky začaly obávat možné vojenské převahy ve vesmíru ze strany USA. Hlavní sovětský konstruktér Valentin Gluško se nejprve stavěl k programu odmítavě, avšak jeho názor nebyl nakonec rozhodující. Sovětská armáda chtěla mít kosmoplány jednoduše proto, že NASA měla raketoplány.
V prvotních plánech měl kosmoplán jen velmi malá křídla a kuželovitý tvar. Kvůli malým manévrovacím schopnostem a velké sestupné rychlosti bylo ale rozhodnuto tvarově se přiblížit americkým raketoplánům. Jako první přišel návrh na letoun-raketoplán OK-120, který měl i velké motory a byl proto zamítnut. Druhý návrh, OK-92 byl již takřka shodný s finální verzí. Ta se od něj lišila absencí záchranných motorů na tuhá paliva.
Prvním a zároveň poslední let kosmoplánu Buran byl úspěšný, avšak k použitelnosti stroje pro lety s lidskou posádkou měl ještě daleko. Zpožďoval se vývoj palivových článků nebo systémů zajišťování životních podmínek na lodi.
Při ekonomické krizi v Sovětském svazu to byl právě program MKS, který byl jako jeden z prvních zastaven. Ukázala se tak naprostá nepotřebnost tohoto programu, protože jakýkoliv úkol bylo možné udělat levněji, jednodušeji a rychleji se stávajícími systémy. Definitivním koncem ruských a sovětských kosmoplánů byl prezidentský dekret Borise Jelcina z 30. června 1993, který zrušil program MKS.
Raketoplány a testovací modely
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/88/Buran_2.01_2011_in_Gromov_Flight_Research_Institute.jpg/220px-Buran_2.01_2011_in_Gromov_Flight_Research_Institute.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/Buran_baikonur.jpg/220px-Buran_baikonur.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/23/%D0%91%D1%83%D1%80%D0%B0%D0%BD_%D0%91%D0%A2%D0%A1-003_%D0%A1%D0%BE%D1%87%D0%B8_27102018.jpg/220px-%D0%91%D1%83%D1%80%D0%B0%D0%BD_%D0%91%D0%A2%D0%A1-003_%D0%A1%D0%BE%D1%87%D0%B8_27102018.jpg)
Kosmoplánů schopných letu do vesmíru mělo být 5, z toho 3 pro pilotované a 2 pro bezpilotní lety a dále osm testovacích modelů. Přesný počet všech exemplářů i částí je dnes téměř nemožné spočítat. Jejich dnešní využití je různé – slouží jako muzejní exponát, restaurace či jen tak stojí v hangáru.
Raketoplány
- OK-1.01 (1K1) Buran – Jediný exemplář, který se dostal do vesmíru. Byl vyroben v roce 1986. Jeho start se uskutečnil 15. listopadu 1988. Na jeho palubě nebyla posádka, let byl plně automatický. Po dvou obletech země přistál na přistávací dráze na kosmodromu Bajkonur. V roce 1989 se na hřbetu letounu Antonov An-225 ukázal na aeroshow v Paříži. Byl uložen v Bajkonurském hangáru. 13. května 2002 se po větrné smršti propadla střecha hangáru, 8 lidí zemřelo a kosmoplán byl podle některých informací zničen.[1]
obrázek zde
- OK-1.02 (1K2) Ptička – Vyroben v roce 1988 a dokončen z 95 až 97 %, měl i systém zajištění životních podmínek pro posádku. Plánovaný start s posádkou v roce 1992 byl zrušen. Po rozpadu Sovětského svazu také přešel do vlastnictví Kazachstánu. Dodnes je uložen spolu s modelem OK-MT v Bajkonurském hangáru.
obrázek zde
- OK-2.01 (2K1) Bajkal – Raketoplán z roku 1990, byl dokončen z 50 %. Byl uložený v parku Chimki v Moskvě, kde chátral. V roce 2011 byl rekonstruován, ukázal se na aeroshow MAKS a nyní je vystaven na letišti Žukovskij u Moskvy. Koordináty jsou: 55°34'16"N 38°8'35"E
obrázek zde
- OK-2.02 – Dokončen z 10–20 %. Byl částečně rozebrán a uložen v továrně Tušino blízko Moskvy. Některé části se prodávaly na internetu.
obrázek zde
- OK-2.03 – Vše co se stihlo zkonstruovat, bylo rozebráno.
Testovací modely
- OK-M (OK-1M) – Testovací model raketoplánu se třemi motory v zadní části, určený byl pro testování pevnosti za letu. Měl mít hmotnost 120 tun i s 30 tunami nákladu. Nyní je vystavený v muzeu v Bajkonuru.
obrázek zde
- OK-GLI (OK-2M) – Prototyp pro nacvičování přistání z roku 1982 dokončil 25 testovacích letů. Dnes je vystaven v leteckém muzeu ve Špýru v Německu.
obrázek zde
- OK-KS (OK-3M) – Prototyp pro elektrické a elektromagnetické testování. Byl uložen v továrně Energia v Korolevu blízko Moskvy. obrázek zde Od roku 2017 je vystaven ve Vědeckém centru Sirius v Soči.
- OK-MT (OK-4M) – Sloužil k rozvoji technických a provozních příruček, zkoušení vstupu posádky a způsob jejího připojení s raketou. Je uložený spolu s raketoplánem OK-1K2 v hangáru v Bajkonuru.
obrázek zde
- OK-5M – Jen přední části trupu používané pro testování vibrací a tepelných zkoušek. Rozebráno, části použité pro OK−TVA.
- OK-TVI (OK-6M) – Jen střední část trupu nákladového prostoru použitý pro vakuové a tepelné zkoušky pro životního prostředí posádky. Uložen je v testovacím zařízení Fkp Nic Rkp u Moskvy.
obrázek zde
- OK-TVA (OK-7M) – Strukturní zkušebního model: zatížení, zahřívání a vibrace. Byl přeměněn na turistickou atrakci v Gorkého parku v Moskvě. Od července 2014 je vystaven v moskevkém výstavišti VDNCh (ВДНХ, „Výstaviště úspěchů národního hospodářství“).
- OK-8M – Testovací modul kabiny. Dnes je uložen v moskevkém FNKC (ФНКЦ, „Federální vědecké a klinické centrum“).
Reference
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Program Eněrgija-Buran na Wikimedia Commons
- (rusky) (anglicky) Encyklopedie okřídleného vesmíru Vadima Lukaševiče
- (francouzsky) (anglicky) www.buran-energia.com Vassilie Petrovitche
- (anglicky) Web Energia Archivováno 22. 12. 2006 na Wayback Machine. Krzyse Kotwickiho
- Buran Archivováno 16. 7. 2020 na Wayback Machine.
- 15. výročí startu raketoplánu BURAN na Astro.cz
- Buran na kosmodromu Bajkonur
Média použitá na této stránce
Autor: User:HPH at de.wikipedia; modified from original by User:Bricktop, Licence: CC BY-SA 3.0
Model of the Energia rocket with Buran shuttle. Photographed at the "Russia in Space" exhibition at the Frankfurt airport in Germany.
Autor: Szczureq, Licence: CC BY-SA 4.0
Buran test vehicle OK-TVA in VDNKh exhibition centre in Moscow.
Autor: Kozuch, Licence: CC BY-SA 3.0
OK-GLI (Buran Analog BST-02) in Technik Museum Speyer taken in 2008
Autor: Torgeek, Licence: CC BY-SA 4.0
Buran BTS-003 in Sirius Park of Science and Art in Sochi
Autor: Klaus Nahr, Licence: CC BY-SA 2.0
Space Shuttle Buran in Speyer
Buran 2.01 in Gromov Flight Research Institute territory (in process of restoration
Autor:
First flight of the An-225 was December 21, 1988. Here on static display at Paris Air Show 1989, it was also the first appearance in the west for the "Mriya". On the roof rack the soviet space ship "Buran".
Autor: Alexander A. Karsakbayev (User:Rise2Rise), Licence: CC BY-SA 3.0
Russian Buran OK-M test article, after refurbishment and display at the Baikonur museum in Kazakhstan.