Pulsar
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/1/11/Cycle_of_pulsed_gamma_rays_from_the_Vela_pulsar_220px.gif)
Pulsary jsou rotující neutronové hvězdy, které vyzařují elektromagnetické záření. Intenzita záření se pro vzdáleného pozorovatele pravidelně mění, pravděpodobně v souvislosti s rotací hvězdy. Jedná se o takzvaný majákový efekt.
Werner Becker z Max-Planck-Institut für extraterrestrische Physik řekl v roce 2006,
- „Teorie o tom, jak pulsary vyzařují svoji radiaci, je stále v počátcích, a to už po čtyřiceti letech práce… Existuje mnoho modelů, ale žádná přijatá teorie. … Teprve poslední poznatky nám umožňují vytvoření přesnější představy o vyzařování neutronových hvězd.“[1]
Objev
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/Lightsmall-optimised.gif/220px-Lightsmall-optimised.gif)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/Chart_Showing_Radio_Signal_of_First_Identified_Pulsar.jpg/220px-Chart_Showing_Radio_Signal_of_First_Identified_Pulsar.jpg)
První pulsar objevili v roce 1967 Jocelyn Bellová Burnellová a Antony Hewish z Univerzity v Cambridgi.[2] Protože byli původně popletení nepřirozeně pravidelným vyzařováním pulsaru, nazvali svůj objev LGM-1 (jako little green men = malí zelení mužíčci); později pulsar nazvali PSR 1919+21. Slovo pulsar je složenina z „pulsating star“ (pulzující hvězda) a poprvé se objevilo v roce 1968:
- Úplně nový druh hvězdy… začala zářit loni 6. srpna a… astronomové jí začali říkat LGM. Teď… se myslí, že je to typ hvězdy mezi bílým trpaslíkem a neutronovou hvězdou. Slovo pulsar se pro ni prostě hodí… Dr. A. Hewish… mi včera řekl: „…Jsem si jistý, že se dnes každý radioteleskop dívá na pulsary.“[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c9/Chandra-crab.jpg/220px-Chandra-crab.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Vela_Pulsar_jet.jpg/220px-Vela_Pulsar_jet.jpg)
Astrofyzik Peter A. Sturrock píše, že „když byly poprvé objeveny pravidelné radiové signály z pulsarů, vědci z Cambridge vážně uvažovali, že mohou být od mimozemské civilizace. Projednali tuto možnost a rozhodli se, že jestli je to pravda, tak to nesmí pustit na veřejnost bez vědomí vyšších autorit. Dokonce se zvažovalo, jestli není v nejlepším zájmu lidstva zničit důkazy a na všechno zapomenout!“[zdroj?]
CP 1919 vyzařuje rádiové vlny, ale později se zjistilo, že vyzařují také rentgenové nebo gamma paprsky nebo také oboje dohromady. Antony Hewish obdržel v roce 1974 Nobelovu cenu za fyziku za tento objev a s tím spojené práce z oblasti radioastronomie.
Poruchy a kolísání
Pulsy však nejsou přesně pravidelné. Existují náhlé skokové poruchy (anglicky glitch) v periodách rotace pulsarů. V červnu 2006 astronom John Middleditch a jeho tým zveřejnili první předpověď poruch s daty napozorovanými z Rossi X-ray Timing Explorer. Použili měření pulsaru PSR J0537-6910. Kromě toho existuje i kolísání (anglicky wobble). Ukazuje se ale, že vysvětlení těchto jevů si vzájemně odporují.[4]
Druhy pulsarů
Astronomové dnes rozlišují tři druhy pulsarů a to podle energie, která pohání radiaci:
- Rotací poháněné pulsary, kde ztráta rotační energie hvězdy pohání radiaci.
- Pulsary poháněné přírůstkem hmoty (to platí pro většinu, ale ne všechny, rentgenové pulsary), kde gravitační energie z přirůstající hmoty je zdrojem energie (a produkuje rentgenové záření pozorovatelné ze Země).
- Magnetary, kde radiaci pohání rozklad extrémně silného magnetického pole.
I když se ve všech třech případech jedná o neutronové hvězdy, jejich pozorovatelné chování a fyzikální základ se dost liší. Přesto mají určitá spojení. Například rentgenové pulsary jsou pravděpodobně staré rotační pulsary, které už ztratily většinu energie a jsou viditelné jen poté co jejich společník (dvojhvězda) naroste a začne předávat svou hmotu neutronové hvězdě. Proces narůstání může zase předat dostatek úhlové rychlosti neutronové hvězdě a ta ji začne „recyklovat“ jako rotací poháněný milisekundový pulsar.
Využití
Studium pulsarů se uplatnilo ve fyzice a astronomii. Mezi hlavní výsledky se řadí potvrzení existence gravitačních vln tak, jak je předpověděla obecná teorie relativity a první objevení planetárního systému mimo naši soustavu.
Významné pulsary
- První rádiový pulsar, CP1919 (teď známý jako CP1919+21) s pulsační periodou 1,337 sekundy a délkou pulsu 0,04 sekundy, byl objeven v roce 1967
- První dvojitý pulsar, PSR 1913+16, potvrdil obecnou teorii relativity a dokázal existenci gravitačních vln.
- První milisekundový pulsar, PSR B1937+21
- První rentgenový pulsar, Cen X-3
- První přírůstkový milisekundový pulsar, SAX J1808,4-3658
- První pulsar s planetami, PSR B1257+12
- První dvojitý pulsar, PSR J0737-3039
- Magnetar SGR 1806-20 vytvořil největší výbuch energie zaznamenaný v Galaxii[5] 27. prosince 2004
- PSR B1931+24 "… vypadá jako normální pulsar asi týden a pak se najednou vypne asi na měsíc, než zase začne vyzařovat energii… tento pulsar se zpomaluje rychleji, když je zapnutý, než když nefunguje… brzdící mechanismus musí být nějak spojený s radiovými emisemi a proces, který je vytváří a také dodatečné brzdění se dá vysvětlit větrem částic, který opouští magnetosféru pulsaru a odnáší rotační energii.[6]
- PSR J1748-2446ad, je při 716 Hz nejrychleji se točícím známým pulsarem.
- PRS J2144-3933, nejpomalejší známý pulsar, perioda 8,51 s[7]
Poloha určená pulsary
V roce 1972 a 1973 byly vypuštěny americké planetární sondy Pioneer 10 a Pioneer 11, které nesou na palubě pozlacenou hliníkovou destičku, poselství pro případné mimozemské civilizace, kterou navrhl Carl Sagan. Každá z destiček zobrazuje polohu Země v Galaxii vzhledem ke čtrnácti pulsarům. Spojnice jednotlivých pulsarů s výchozím bodem vyjadřují (ve dvojkové soustavě) počet kmitů záření neutrálního vodíku na jeden kmit pulsaru v době startu. Délka čar představuje relativní vzdálenosti pulsarů od Slunce. Protože frekvence pulsarů s časem pravidelně klesá, je možné vypočítat čas startu sondy s přesností přibližně sto let.[8]
Odkazy
Reference
- ↑ Evropská vesmírná agentura, tisková zpráva, „Old pulsars still have new tricks to teach us“, 26. červenec 2006
- ↑ Hewish, A.; Bell, S. J.; Pilkington, J. D.; Scott, P. F.; Collins, R. A.
- ↑ Daily Telegraph 5 Mar 1968 21/3
- ↑ https://phys.org/news/2017-07-theories-pulsar-phenomena.html - Study calls into question theories on pulsar phenomena
- ↑ http://antwrp.gsfc.nasa.gov/apod/ap050221.html
- ↑ www.pparc.ac.uk [online]. [cit. 2006-09-24]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2006-12-17.
- ↑ GOLDSMITH, Mike. Encyklopedie vesmíru. 1. vyd. Praha: Svojtka & Co., s. r. o., 2012. 160 s. ISBN 978-80-256-0774-9. S. 76,77.
- ↑ Poselství vzdáleným civilizacím
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu pulsar na Wikimedia Commons
- Objev pulsaru Archivováno 3. 10. 2007 na Wayback Machine. - objevení prvního optického pulsaru z Amerického fyzikálního institutu.
- Zápis prvního pulsaru (PULS CP 1919) v databázi Simbad
- Katalog pulsaru ATNF
- Objevení pulsarů na H2G2
- Vědci dokážou předvídat chování pulsarů (SpaceDaily) 7. června 2006
- Seznam pulsarů v binárních systémech
- XMM-Newton Objevuje nové věci o starých pulsarech (SpaceDaily) 27. července 2006
- Nový názor: Jak mrtvé hvězdy chladnou Ker Than (SPACE.com) 27. července 2006 06:16
Média použitá na této stránce
Autor: Billthom, Licence: CC BY-SA 4.0
The chart examined by Jocelyn Bell Burnell in August 1967 with data from the 4 Acre Array radio telescope, showing the trace of the first identified pulsar, subsequently designated PSR B1919+21
This image shows pulsed gamma rays from the Vela pulsar as constructed from photons detected by Fermi's Large Area Telescope. The Vela pulsar, which spins 11 times a second, is the brightest persistent source of gamma rays in the sky. The bluer colour in the latter part of the pulse indicates the presence of gamma rays with energies exceeding a billion electron volts (1 GeV). For comparison, visible light has energies between two and three electron volts. Red indicates gamma rays with energies less than 300 million electron volts (MeV); green, gamma rays between 300 MeV and 1 GeV; and blue shows gamma rays greater than 1 GeV. The image frame is 30 degrees across. The background, which shows diffuse gamma-ray emission from the Milky Way, is about 15 times brighter here than it actually is.
A composite image of the Crab Nebula showing the X-ray (blue), and optical (red) images superimposed. The size of the X-ray image is smaller because the higher energy X-ray emitting electrons radiate away their energy more quickly than the lower energy optically emitting electrons as they move.
The Vela Pulsar, a neutron star corpse left from a titanic stellar supernova explosion, shoots through space powered by a jet emitted from one of the neutron star's rotational poles. Now a counter jet in front of the neutron star has been imaged by the Chandra X-ray observatory. The Chandra image above shows the Vela Pulsar as a bright white spot in the middle of the picture, surrounded by hot gas shown in yellow and orange. The counter jet can be seen wiggling from the hot gas in the upper right. Chandra has been studying this jet so long that it's been able to create a movie of the jet's motion. The jet moves through space like a firehose, wiggling to the left and right and up and down, but staying collimated: the "hose" around the stream is, in this case, composed of a tightly bound magnetic field.