Sauli Niinistö
Sauli Väinämö Niinistö | |
---|---|
![]() Sauli Niinistö (2023) | |
12. prezident Finska | |
Ve funkci: 1. března 2012 – 1. března 2024 | |
Předchůdce | Tarja Halonenová |
Nástupce | Alexander Stubb |
Ministr financí Finska | |
Ve funkci: 2. února 1996 – 16. dubna 2003 | |
Předseda vlády | Paavo Lipponen |
Předchůdce | Iiro Viinanen |
Nástupce | Antti Kalliomäki |
Místopředseda vlády Finska | |
Ve funkci: 13. dubna 1995 – 30. srpna 2001 | |
Předseda vlády | Paavo Lipponen |
Předchůdce | Pertti Salolainen |
Nástupce | Ville Itälä |
Ministr spravedlnosti | |
Ve funkci: 13. dubna 1995 – 1. února 1996 | |
Předseda vlády | Paavo Lipponen |
Předchůdkyně | Anneli Jäätteenmäkiová |
Nástupce | Kari Häkämies |
Stranická příslušnost | |
Členství | Národní koalice |
Rodné jméno | Sauli Väinämö Niinistö |
Narození | 24. srpna 1948 (75 let) Salo, ![]() |
Choť | Marja-Leena Niinistö Jenni Haukio |
Děti | 3 |
Příbuzní | Kari Niinistö (sourozenec) Ville Niinistö (synovec) |
Sídlo | Mäntyniemi (od 2012) |
Alma mater | Univerzita v Turku (do 1974) |
Profese | politik, advokát a soudce |
Náboženství | luteránství |
Ocenění | komandér Řádu bílé růže (1996) Medal for Military Merits (2003) komandér Oranžsko-nasavského řádu (2005) velkokříž Norského královského řádu za zásluhy (2007) rytíř velkokříže Řádu za zásluhy o Italskou republiku (2008) … více na Wikidatech |
Podpis | ![]() |
Webová stránka | www |
Commons | Sauli Niinistö |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Sauli Väinämö Niinistö (* 24. srpna 1948 Salo) je finský politik ze strany Národní koalice, v letech 2012 až 2024 prezident Finska. Během vlády premiéra Paava Lipponena byl ministrem spravedlnosti, financí a místopředsedou vlády. V roce 2006 se zúčastnil prezidentských voleb ve Finsku, kde v druhém kole prohrál s Tarjou Halonenovou. Do prezidentských voleb kandidoval podruhé v roce 2012, kde vyhrál s 62,6 % hlasů proti Pekkovi Haavistovi.[1] Do úřadu prezidenta oficiálně nastoupil 1. března 2012 jako 12. v pořadí. V roce 2018 svůj mandát obhájil, když vyhrál již v prvním kole voleb.
Od roku 2009 do zvolení prezidentem země stál v čele Finského fotbalového svazu.[2]
Kariéra
Sauli Niinistö působil v letech 1977–1992 v komunální politice ve městě Salo. Do parlamentu byl zvolen ve volbách v roce 1987. V roce 1994 se stal předsedou Národní koaliční strany a o rok později místopředsedou vlády a ministrem spravedlnosti. Po ekonomické depresi v roce 1996 převzal úřad ministra financí, na nějž tehdejší ministr Iiro Viinanen rezignoval. Tuto funkci zastával Niinistö až do roku 2003, kdy odešel z parlamentu a stal se vicepředsedou Evropské investiční banky v Lucembursku.
V roce 2006 se zúčastnil prezidentských voleb ve Finsku. V prvním kole získal 24,1 % hlasů,[3] a postoupil tak do druhého kola s Tarjou Halonenovou, kde obdržel 48,2 % hlasů a těsně prohrál.[4] Téhož roku oznámil svoji kandidaturu do parlamentních voleb v roce 2007. Zde obdržel 60 563 preferenčních hlasů,[5] což byl největší počet hlasů, který se kdy podařilo v parlamentních volbách získat.
V roce 2012 opět kandidoval do prezidentských voleb. S 37 % hlasů vyhrál 22. ledna první kolo voleb a dostal se tak do druhého kola spolu s Pekkou Haavistem.[6] Druhé kolo voleb se konalo 5. února a Niinistö zde zvítězil s 62,6 % hlasů.[1]
Prezidentský post obhájil i při volbách v roce 2018, kdy se ziskem 62,7 % hlasů zvítězil již v prvním kole. Jeho hlavní vyzyvatel, kterým byl opět Pekka Haavisto, obdržel jen 12,4 % hlasů.[7] Znovu kandidovat již nemůže, takže v úřadu skončí nejpozději 1. března 2024.
Osobní život
Vystudoval práva na Univerzitě v Turku a před vstupem do politiky pracoval jako právník. Roku 1974 si vzal za ženu Marju-Leenu Alanko, která později v roce 1995 zemřela při autonehodě. Má s ní dva syny, Nuuttiho (nar. 1975) a Matiase (nar. 1980). Během svého působení ministra se sblížil s opoziční političkou Tanjou Karpelou, Miss Finska a pozdější ministryní kultury. V roce 2003 oznámili své zasnoubení, nicméně o rok později bylo zrušeno. Roku 2009 se oženil s o třicet let mladší Jenni Haukio.[8]
Jeho synovcem je Ville Niinistö, někdejší předseda Zeleného svazu a ministr životního prostředí v letech 2011–2014.
Sauli Niinistö je také jedním z přeživších zemětřesení a tsunami v Indickém oceánu 2004.[9]
Vyznamenání
velkokříž Norského královského řádu za zásluhy – Norsko, 5. června 2007
velkokříž Řádu zásluh o Italskou republiku – Itálie, 5. září 2008[10]
rytíř Řádu Serafínů – Švédsko, 17. dubna 2012
velkokříž Řádu svatého Olafa – Norsko, 10. října 2012
rytíř Řádu slona – Dánsko, 4. dubna 2013[11]
velkokříž Řádu Vitolda Velikého se zlatým řetězem – Litva, 24. dubna 2013[12]
velkokříž s řetězem Řádu islandského sokola – Island, 28. května 2013[13]
velkokříž Řádu čestné legie – Francie, 9. července 2013
velkokříž s řetězem Řádu tří hvězd – Lotyšsko, 9. září 2013 – udělil prezident Andris Bērziņš[14]
Řád kříže země Panny Marie I. třídy s řetězem – Estonsko, 9. května 2014[15]
velkohvězda Čestného odznaku Za zásluhy o Rakouskou republiku – Rakousko, 2015
rytíř Řádu bílé orlice – Polsko, 30. března 2015[16]
řetěz Řádu aztéckého orla – Mexiko, 26. května 2015
rytíř Nassavského domácího řádu zlatého lva – Lucembursko, 10. května 2016
velkokříž s řetězem Řádu zásluh o Italskou republiku – Itálie, 18. září 2017[10]
velkokříž speciální třídy Záslužného řádu Spolkové republiky Německo – Německo, 17. září 2018
velkokříž Řádu cti – Řecko[zdroj?]
velkokříž Řádu dynastie Oranžsko-Nasavské – Nizozemsko[zdroj?]
Politické názory
V květnu 2022 Niinistö společně s ministerskou předsedkyní Sannou Marinovou oznámili, že podporují vstup Finska do Severoatlantické aliance. Šlo o součást procesu, v němž země přehodnocuje svůj neutrální status v souvislosti s ruskou invazí na Ukrajinu.[17] Na národní úrovni završil vstup do Aliance 23. března 2023, kdy podepsal novely zákonů.[18]
Odkazy
Reference
- ↑ a b Helsingin Sanomat - Tulospalvelu. www.vaalikone.fi [online]. [cit. 2012-02-05]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-02-07.
- ↑ Finnish FA president becomes Finland's President. UEFA.com [online]. 2012-02-07. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Vaalit. 192.49.229.35 [online]. [cit. 2012-02-05]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2006-01-17.
- ↑ Vaalit. 192.49.229.35 [online]. [cit. 2012-02-05]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2006-06-22.
- ↑ Vaalit
- ↑ Yle Uutiset
- ↑ ČTK, iDNES.cz. Finským prezidentem zůstane Niinistö, dostal přes 60 procent hlasů. iDNES.cz [online]. 2018-01-28 [cit. 2018-02-02]. Dostupné online.
- ↑ Helsingin Sanomat. www.vaalikone.fi [online]. [cit. 2012-02-04]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-12-10.
- ↑ Ilta-Sanomat. www.iltasanomat.fi [online]. [cit. 2012-02-04]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-10-21.
- ↑ a b Le onorificenze della Repubblica Italiana. www.quirinale.it [online]. [cit. 2019-10-23]. Dostupné online.
- ↑ Modtagere af danske dekorationer. Kongehuset [online]. 2017-12-12 [cit. 2019-10-23]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2019-05-12. (dánsky)
- ↑ Lietuvos Respublikos Prezidentė. grybauskaite1.lrp.lt [online]. [cit. 2019-10-23]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2020-08-08.
- ↑ Forseti.is [online]. [cit. 2019-10-23]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2019-08-26.
- ↑ VESTNESIS.LV. Par Triju Zvaigžņu ordeņa piešķiršanu - Latvijas Vēstnesis. www.vestnesis.lv [online]. [cit. 2019-10-23]. Dostupné online. (lotyšsky)
- ↑ Vabariigi President. www.president.ee [online]. [cit. 2019-10-23]. Dostupné online.
- ↑ Postanowienie Prezydenta Rzeczypospolitej Polskiej z dnia 30 marca 2015 r. o nadaniu orderów. prawo.sejm.gov.pl [online]. [cit. 2019-10-23]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2020-07-21.
- ↑ ČTK. Finský prezident a premiérka podpořili vstup země do NATO, přiměla je k tomu válka na Ukrajině. iROZHLAS [online]. Český rozhlas, 2022-05-12 [cit. 2022-05-13]. Dostupné online.
- ↑ President seals Finland’s NATO bid by signing required laws. apnews.com [online]. AP, 2023-03-23 [cit. 2023-03-23]. Dostupné online. (anglicky)
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Sauli Niinistö na Wikimedia Commons
- Oficiální stránky
Média použitá na této stránce
Finská vlajka
Ribbon bar: Order of Merit of the Italian Republic – Knight Grand Cross (since 2001)
Order of Vytautas the Great with the Golden Chain
Grand Star of the Decoration of Honour for Services to the Republic of Austria
Ribbon bar: Order of Merit of the Italian Republic – Knight Grand Cross Decorated with Grand Cordon (since 2001).
Order of Orange-Nassau - Knight Grand Cross Ribbon
Autor: Portunes, Licence: CC BY 4.0
Ribbon bar of the Latvian Order of the Three Stars. Also ribbon bar for the rank "Knight" of the order.
Ribbon bar: Mexican Order of the Aztec Eagle (model 2011) – Collar – Mexico.
Order of the Cross of Terra Mariana - 1st Class
Autor: Borodun, Licence: CC BY 3.0
Ribbon bar: Ordem of the Seraphim. Sweden. True size for the template.
Autor: Orem (wiki-pl: Orem, commons: Orem), Licence: CC BY-SA 3.0
Ribbon bar: Legion of Honour, Grand Cross rank
Icelandic Order of the Falcon - Grand Cross
President Sauli Niinistö of Finland, Thursday, March 9, 2023, in the Oval Office of the White House.
Order of Honour Grand Cross
Ribbon of the Order of the golden Lion of the House of Nassau - Netherlands
Autor: Portunes, Licence: CC BY 4.0
Ribbon bar of the Danish Order of the Elephant
Ribbon bar: Order of Merit of the Federal Republic of Germany – Special class of the Grand Cross.
Autor: Ordensherre, Licence: CC BY-SA 3.0
Ribbon of Grand Cross of the Royal Norwegian Order of Merit. Norwegian: Stripe for storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Standarta presidenta Finské republiky
Autor: Ordensherre, Licence: CC BY-SA 3.0
Ribbon of Grand Cross of the Order of St. Olav, Norwegian: Stripe for storkors av St. Olavs Orden.
Sauli Niinistö signature