Secernosaurus
![]() Stratigrafický výskyt: Svrchní křída, asi před 85 až 66 miliony let | |
---|---|
![]() Rekonstruovaná kostra secernosaura (nyní rod Huallasaurus). | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | živočichové (Animalia) |
Kmen | strunatci (Chordata) |
Třída | plazi (Sauropsida) |
Nadřád | dinosauři (Dinosauria) |
Řád | ptakopánví (Ornithischia) |
Podřád | Ornithopoda |
Infrařád | Iguanodontia |
Čeleď | Hadrosauridae |
Podčeleď | Saurolophinae |
Tribus | Kritosaurini |
Rod | Secernosaurus Brett-Surman, 1979 |
Binomické jméno | |
Secernosaurus koerneri Brett-Surman, 1979 | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Secernosaurus („odtržený ještěr“, protože byl v době objevu jediným hadrosauridem, známým z jižní polokoule) byl rod kachnozobého dinosaura, který žil zhruba před 85 až 66 miliony let (věk santon až maastricht, období pozdní křídy) na území dnešní Jižní Ameriky (Argentina, provincie Chubut a Río Negro, například souvrství Lago Colhué Huapí).
Historie
Fosilie tohoto ornitopodního dinosaura byly objeveny v sedimentech souvrství Lago Colhué Huapi a Los Alamitos. Typový druh Secernosaurus koerneri byl formálně popsán americkým paleontologem Michaelem Brett-Surmanem v roce 1979.[1] V roce 1984 byl argentinským paleontologem Josém F. Bonapartem popsán domnělý nový druh hadrosaurida pod jménem Kritosaurus australis (nyní Huallasaurus australis).[2][3] Tento taxon je však pravděpodobně synonymní s dříve popsaným druhem S. koerneri.[4]
Secernosaurus byl po dlouhou dobu jediným kachnozobým dinosaurem (hadrosauridem), známým z jižních kontinentů (pevnin Gondwany). Platilo to až do roku 2010, kdy byl opět z Argentiny formálně popsán druh Willinakaqe salitralensis.[5] V roce 2017 byl pak popsán další "jižní" hadrosaurid, druh Bonapartesaurus rionegrensis.[6]
Druh W. salitralensis však nemusí být vědecky validní (formálně platný). Tento taxon je známý podle několika kosterních exemplářů, mezi nimi i koster juvenilních (nedospělých) jedinců. Druh W. salitralensis byl formálně popsán v roce 2010 týmem argentinských paleontologů, a to na základě fosilií, objevených na lokalitě Salitral Moreno v sedimentech souvrství Allen. Může se však jednat o fosilie několika různých hadrosauridů.[7] Jedná se o jednoho z mála dosud známých kachnozobých dinosaurů z jižní polokoule.
V roce 2018 byla publikována odborná studie o výzkumu neuroanatomie lebky a mozkovny secernosaura. Jedná se o první podobný výzkum, provedený u jihoamerického kachnozobého dinosaura.[8]
Rozměry
Secernosaurus patřil mezi poměrně velké kachnozobé dinosaury, v dospělosti dosahoval délky asi 8 metrů a hmotnosti nosorožce.[9] Podle jiných odhadů byl poněkud menší, jeho přesné rozměry ale neznáme (objevené fosilie patří juvenilnímu a dosud nedorostlému jedinci). Pokud byl ale stejně velký jako příbuzný rod Willinakaqe, pak při délce kolem 7 metrů dosahoval hmotnosti zhruba 2000 kilogramů.[10]
Zařazení
Secernosaurus byl pravděpodobně zástupcem podčeledi Saurolophinae a tribu Kritosaurini. Jeho nejbližším vývojovým příbuzným byl rod Willinakaqe.[11] Společně s rodem Bonapartesaurus představovali tito hadrosauridi pravděpodobně samostatnou vývojovou skupinu hadrosauridů z území Jižní Ameriky.
V roce 2019 byla publikována studie revidující fosilní materiál čínského taxonu "Tanius laiyangensis". Výsledkem bylo zjištění, že se jedná o vědecky neplatný druh neznámého hadrosaurida, který měl blízko k vývojovému kladu kritosaurinů a jeho sesterským taxonem byl právě argentinský Secernosaurus.[12]
Odkazy
Reference
- ↑ Brett-Surman, M. K. (1979). Phylogeny and palaeobiogeography of hadrosaurian dinosaurs. Nature, 277: 560-562.
- ↑ Bonaparte, J. F. (1984). Jurassic and Cretaceous terrestrial vertebrates of South America. National Geographic Society Research Reports (1975) 16: 115-125.
- ↑ Bonaparte, J. F. (1984). I dinosauri dell’Argentina [.In G. M. Ronzoni, M. L. Greggio, & T. B. Guarinoni (eds.), Sulle Orme dei Dinosauri: 125-143.
- ↑ Prieto–Marquez, Alberto; Salinas, Guillermo C. (2010). "A re–evaluation of Secernosaurus koerneri and Kritosaurus australis (Dinosauria, Hadrosauridae) from the Late Cretaceous of Argentina". Journal of Vertebrate Paleontology. 30 (3): 813–837. doi:10.1080/02724631003763508
- ↑ Penélope Cruzado Caballero; Rodolfo Anibal Coria (2016). "Revisiting the hadrosaurid diversity of the Allen Fm.: Re-evaluation of the taxonomic validity of Willinakaqe salitralensis (Ornithopoda, Hadrosauridae) from Salitral Moreno, Río Negro Province, Argentina". Ameghiniana. 53 (2): 231–237. doi:10.5710/AMGH.25.09.2015.2943
- ↑ Cruzado-Caballero, P.; Powell, J. E. (2017). "Bonapartesaurus rionegrensis, a new hadrosaurine dinosaur from South America: implications for phylogenetic and biogeographic relations with North America". Journal of Vertebrate Paleontology, Article: e1289381: 1–16. doi:10.1080/02724634.2017.1289381.
- ↑ Rubén D. Juárez Valieri, José A. Haro, Lucas E. Fiorelli and Jorge O. Calvo (2010). "A new hadrosauroid (Dinosauria: Ornithopoda) from the Allen Formation (Late Cretaceous) of Patagonia, Argentina" Archivováno 3. 9. 2011 na Wayback Machine (PDF). Revista del Museo Argentino de Ciencias Naturales N.s., 11 (2): 217–231.
- ↑ Becerra, Marcos G.; et al. (2018). First endocranial description of a South American hadrosaurid: The neuroanatomy of Secernosaurus koerneri from the Late Cretaceous of Argentina. Acta Palaeontologica Polonica. doi: https://doi.org/10.4202/app.00526.2018
- ↑ Holtz, Thomas R., Jr.; Rey, Luis V. (2007). Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages (Aktualizovaný internetový dodatek, str. 47). New York: Random House. ISBN 978-0-375-82419-7.
- ↑ Paul, G. S. (2016). The Princeton Field Guide to Dinosaurs, 2nd Edition. Princeton University Press, str. 340 (anglicky)
- ↑ Albert Prieto-Márquez (2010). "Global phylogeny of Hadrosauridae (Dinosauria: Ornithopoda) using parsimony and Bayesian methods". Zoological Journal of the Linnean Society. 159 (2): 435–502. doi:10.1111/j.1096-3642.2009.00617.x
- ↑ Yu‐Guang Zhang, Ke‐Bai Wang, Shu‐Qing Chen & Di Liu Hai Xing (2019). Osteological Re‐assessment and Taxonomic Revision of "Tanius laiyangensis" (Ornithischia: Hadrosauroidea) from the Upper Cretaceous of Shandong, China. The Anatomical Record. doi: https://doi.org/10.1002/ar.24097
Literatura
- Horner, John R.; Weishampel, David B.; Forster, Catherine A (2004). "Hadrosauridae". In Weishampel, David B.; Dodson, Peter; Osmólska, Halszka. The Dinosauria (2nd ed.). Berkeley: University of California Press. pp. 438–463. ISBN 0-520-24209-2.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Secernosaurus na Wikimedia Commons
- Profil dinosaura na webu Prehistoric Wildlife (anglicky)
- Informace na webu DinoChecker (anglicky)
- Informace na webu DinoData (německy)
- Profil druhu S. koerneri na webu Fossilworks Archivováno 21. 7. 2020 na Wayback Machine (anglicky)
Média použitá na této stránce
Autor:
- Information-silk.png: Mark James
- derivative work: KSiOM(Talk)
A tiny blue 'i' information icon converted from the Silk icon set at famfamfam.com
(c) I, Steveoc 86, CC BY 3.0
Prosaurolophus maximus restoration,
- • Created using the skull reconstructions in the original description as reference. (Fig. 1 and 3 in Brown 1916). According to Lull and Wright (1942), the muzzle was restored too long in its original description. This has been corrected for.
- • The colours and/or patterns, as with nearly all reconstructions of prehistoric creatures, are speculative.
Autor: ESPEJOS PROYECTO, Licence: CC BY-SA 2.0
Huallasaurus (formerly Kritosaurus australis), Museo de Ciencias Naturales.
CRISIS & REPRESENTACION (19 / 20 Diciembre 2011). crisisrepresentacion.wordpress.com/ Idea / Coordinación Loreto Garin Guzman + Federico Zukerfeld
“Celebrando la caída de los Tiranosaurios” Performance con bandera en árabe-español: QUE SE VAYAN TODOS! En medio de dinosaurios y reliquias arqueológicas al interior de las galerías del Museo de Ciencias Naturales, celebramos la caída de los Tiranosaurio. A través de un picnic de conversación antropofágica, buscando interpretaciones y miradas comunes acerca de las transformaciones de los discursos y narrativas.
Fotografía:Mathijs de Bruijne.