Sudička
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f8/DOUCHA%2C_Franti%C5%A1ek._%C5%A0%C3%ADpkov%C3%A1_R%C5%AF%C5%BEenka_-_1874_-_image_on_page_6.png/220px-DOUCHA%2C_Franti%C5%A1ek._%C5%A0%C3%ADpkov%C3%A1_R%C5%AF%C5%BEenka_-_1874_-_image_on_page_6.png)
Sudička je slovanský démon osudu, nejčastěji vystupující ve trojici, který určuje osud novorozence. Sudičky jsou známy především v západoslovanské a jihoslovanské kultuře, ve východoslovanské oblasti jejich místo zpravidla zaujímají Rožanice. Podobají se jim řecké Moiry, římské Parky a severské Norny.
Kromě Sudiček, případně Rožanic, mohly osud dítěti určovat víly, polské boginje, pomořanští kraśniacy, severoruští udělъnici či huculští sudci.[1] Slovanská lidová kultura další démony osudu, například zosobnění dobrého a zlého osudu.
Pojmenování
V různých slovanských jazycích je jejich pojmenování zpravidla odvozeno od osudu, příkladem jsou české Sudice, srbské a chorvatské Sudjenice nebo bulharské Sudženici. Další pojmenování jsou jako u východoslovanských Rožanic odvozena od rození či rodu, jedná se o polské Rodzanice, slovinské Rojenice a chorvatské Rodjenice. V bulharštině se také používá jméno narъčnici odvozené z narok („úděl“), nebo orisnici, urisnici či uresnici odvozené z řečtiny. Ve Slovinsku jsou pod vlivem němčiny nazývány bílé ženy (weisse Frauen), želkinje či želik žene (selige Weiber „požehnané ženy“) nebo aidovske deklice (heidnische Weiberl „pohanské ženy“).[2]
Česká lidová kultura
V českém prostředí jsou známy Sudičky, Sudice, Rodičky či Věštice a víra v ně je doložena již z 15. století. Mají zpravidla podobu bílých éterických panen či přívětivých babiček, jsou oděny v dlouhý šat a zahaleny plachetkou. Když určují osud dítěte, mají v rukou svíce, které po vyřčení sudby zhasnou. Člověk je může vidět jen zřídka, a v případě, že se tak přesto stane, ochrne hrůzou.[3]
Zjevují se tradičně o půlnoci po narození dítěte a na rodičku sesílají hluboký spánek. V některých podáních nevstupují do světnice, ale zůstávají za okny nebo sedí na střeše a věští dítěti osud z hvězd. Jejich výroky se týkaly především třech okruhů života novorozence: věku, kterého se dožije, chudoby či bohatství, a způsobu smrti. Z tohoto důvodu byla třetí Sudička často ztotožňována se Smrtí. Typická byla také představa, že Sudičky život člověka předou jako nit, jejíž délka určovala, kolika let se dožije, a nejstarší z nich ji přestřihává. Aby byl dítěti zajištěn příznivý osud, Sudičkám se obětovaly plodiny nebo zvířata. Naopak nedodržení zvyků mohlo vést k tomu, že Sudičky novorozence podvrhly.[4]
Odrazy v kultuře
- Sudičky se vyskytují v pohádce O Šípkové Růžence.
- Jaroslav Vrchlický napsal sbírku básní Kniha sudiček (1895) s částmi I. Klotho, II. Lachesis, III. Atropos
- Předeme, předeme zlatou nitku, československá filmová pohádka Vlasty Janečkové z roku 1981
- Sudičky jsou zmíněny v písni Píseň pro malou Lenku písničkáře Jaromíra Nohavici.
Související články
Reference
- ↑ VÁŇA, Zdeněk. Svět slovanských bohů a démonů. Praha: Panorama, 1990. ISBN 80-7038-187-6. S. 127.
- ↑ MÁCHAL, Jan. Bájesloví slovanské. Olomouc: Votobia, 1995. ISBN 80-85619-19-9. S. 70.
- ↑ NAVRÁTILOVÁ, Alexandra. Narození a smrt v české lidové kultuře. Praha: Vyšehrad, 2004. ISBN 80-7021-397-3. S. 52.
- ↑ NAVRÁTILOVÁ, Alexandra. Narození a smrt v české lidové kultuře. Praha: Vyšehrad, 2004. ISBN 80-7021-397-3. S. 53.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Sudička na Wikimedia Commons
Slovníkové heslo sudička ve Wikislovníku
Média použitá na této stránce
The Zbruch Idol (sometimes identified as Światowid) found in Ukraine propably represents four old Slavic deities and other symbolism
Obrázek na straně 6 knihy Šípková Růženka.