Vexations
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e6/Vexations_erik_satie_piano_sheet.jpeg/220px-Vexations_erik_satie_piano_sheet.jpeg)
Vexations (Trápení) je hudební dílo francouzského skladatele Erika Satieho určené pro klavír. V podobě důsledně respektující Satieho přípis pod skladbičkou jde o dílo předznamenávající americký konceptualismus a minimalismus druhé poloviny 20. století. Rok vzniku Vexations není přesně znám, obvykle bývají řazeny do roku 1893. Vexations byly vydány až v roce 1969 vydavatelstvím Max Eschig s dvěma dalšími náčrtky pod názvem Pages mystiques (Mystické stránky, 1893–95). Jde o tři „sebrané fragmenty z Národních archivů“ a zásluhu na jejich vydání má editor většiny Satieho díla Robert Caby. Podle některých životopisců by bylo bývalo lepší, kdyby většinu ze všech zveřejněných náčrtů „nechal Caby dál v archivech spát…“[1] Fascinaci způsobil Satieho přípis ke skladbě, v němž se doslova píše: „Pro hru tohoto motivku 840krát bude dobré se nejprve dobře připravit a hrát jej v ještě větším tichu s vážnou nehybností.“
Přes proslulost tohoto přípisu byly vzneseny i výhrady k oprávněnosti realizace takového záměru, neboť Satie byl po celý svůj tvůrčí život pověstný výraznou literární rovinou svých partitur a mnohé skladby nesou podobně básnicko-metaforické přípisy jako Vexations, aniž by je interpreti brali doslova.[2] Fráze Vexations trvají něco přes minutu a strukturálně je v nich zjevná práce s dvanáctitónovým totálem předznamenávající Schoenbergovu dodekafonii. Vexations se esteticky hodily americké druhé avantgardě a začaly být prováděny na rozličných koncertech v USA od konce padesátých let 20. století. Jejich celková délka se podle zvoleného tempa pohybuje od 12 to 24 hodin.[3]
Veřejná provedení
Vůbec první kompletní[4] provedení Vexations bylo realizováno Johnem Cagem v Pocket Theatre v New Yorku v září 1963 za pomoci dvanácti pianistů a mělo podobu performance. Mezi pianisty byly známé osobnosti tehdejší avantgardy jako John Cale,[5] David Tudor, Christian Wolff, Philip Corner, David Del Tredici, James Tenney, Joshua Rifkin a další.[6][7] Po představení byl jeden z klavíristů – John Cale – pozván do pořadu I've Got a Secret, ve kterém se porota snaží zjistit, co je tajemstvím pozvaného hosta. Caleovým tajemstvím bylo, že byl jedním z klavíristů, kteří se tohoto koncertů účastnili. Druhým hostem pořadu byl Karl Schenzer, jehož tajemstvím bylo, že byl jediným návštěvníkem, který koncert zhlédl kompletní.[8][9] Dalšími návštěvníky koncertu byli mimo jiné Andy Warhol a John Giorno.[10]
Roku 2017 proběhlo v newyorském Guggenheimově muzeu další kompletní přehrání díla, kterého se účastnili mimo jiné čtyři klavíristé, kteří hráli i při jeho prvním uvedení v roce 1963 – Christian Wolff, Philip Corner, David Del Tredici a Joshua Rifkin.[11] Téhož roku skladba zazněla také v rámci brněnského festivalu Moravský podzim, při němž se v hraní díla vystřídalo patnáct klavíristů, včetně Nikol Bókové, Ilana Volkova a Kristýny Znamenáčkové.[12]
V roce 2009 vydal belgický klavírista Stéphane Ginsburgh album 42 Vexations, na kterém ve zkrácené podobě toto dílo rovněž zahrál.[13]
Reference
- ↑ LAJOINIE, Vincent. Erik Satie. Lausanne: Editions l’Age d’Homme, 1985. 443 s. ISBN 2825132284, 9782825132289. S. 84–85.
- ↑ DLASK, Vojtěch. Erik Satie. Brno: nakladatelství JAMU, 2011. 164 s. ISBN 978-80-7460-010-4. S. 136–138.
- ↑ SWEET, Sam. A Dangerous and Evil Piano Piece [online]. The New Yorker, 2013-09-09 [cit. 2014-03-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ROCKWELL, John. Music: Pianist in 23-Hour 'Vexations' [online]. The New York Times, 1981-10-29 [cit. 2023-09-03]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KOMÁREK, Tom. John Cale: Aristokrat překračující vysoké a nízké. Rock & Pop. Březen 2012, s. 78–79.
- ↑ UNTERBERGER, Richie. White Light/White Heat: Velvet Underground den po dni. Překlad Petr Ferenc. Praha: Volvox Globator, 2011. 364 s. ISBN 978-80-7207-821-9. S. 24. Dále jen „Unterberger“.
- ↑ Vexations - The Longest Piano Piece [online]. The Piano [cit. 2023-09-03]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Unterberger, s. 26.
- ↑ SCHONBERG, Harold. A Long, Long Night (and Day) at the Piano; Satie's Vexations Played 840 Times by Relay Team. The New York Times. 11. září 1963, s. 45. (anglicky)
- ↑ GIORNO, John. Great Demon Kings: A Memoir of Poetry, Sex, Art, Death, and Enlightenment. 1. vyd. New York: Farrar, Straus and Giroux, 2020. 351 s. ISBN 978-1-250-79875-6. S. 66–67. (anglicky)
- ↑ BARONE, Joshua. What It’s Like to Hear the Same Piece of Music for 19 Hours [online]. The New York Times, 2017-09-29 [cit. 2019-12-02]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ČERVÁK, Patrik. Číslo Utrpení je 840. Vexations na Moravském podzimu [online]. Opera+, 2017-10-07 [cit. 2023-09-03]. Dostupné online.
- ↑ HEATON, Dave. Erik Satie: 42 Vexations (1893) [online]. PopMatters, 2009-10-08 [cit. 2014-03-15]. Dostupné online. (anglicky)
Média použitá na této stránce
Autor: Sonia y natalia, Licence: CC BY-SA 3.0
"In order to play the theme 840 times in succession, it would be advisable to prepare oneself beforehand, and in the deepest silence, by serious immobilities."