Victor Horta
Victor Horta | |
---|---|
![]() Victor Horta (1900) | |
Narození | 6. ledna 1861 Gent ![]() |
Úmrtí | 8. září 1947 (ve věku 86 let) Brusel ![]() |
Místo pohřbení | Ixelleský hřbitov |
Alma mater | Královská akademie krásných umění v Bruselu |
Povolání | architekt, designér, urbanista, učitel a stavitel |
Rodiče | Pierre Horta a Henriette Coppieters |
Manžel(ka) | Pauline Heyse (1881–1906) Julia Carlsson (od 1908) |
Děti | Marguerite Horta Simonne Horta |
Významná díla | Hôtel Tassel Hôtel Solvay Hotel van Eetvelde House & Atelier Horta Palác krásných umění v Bruselu … více na Wikidatech |
Ocenění | důstojník Řádu koruny |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Victor Pierre Horta (6. ledna 1861 Gent – 9. září 1947 Brusel) byl belgický architekt a designér, jeden ze zakladatelů secese. Byl horlivým obdivovatelem francouzského teoretika architektury Eugèna Viollet-le-Duca a jeho Hôtel Tassel v Bruselu (1892–1893), často považovaný za první secesní dům, vychází z Viollet-le-Ducova díla. Zakřivené stylizované rostlinné formy, které Horta použil, zase ovlivnily mnoho dalších, včetně francouzského architekta Hectora Guimarda, který je použil v prvním secesním bytovém domě, který navrhl v Paříži, a ve vstupech, které navrhl pro pařížské metro.[1] Je také považován za předchůdce moderní architektury pro své otevřené půdorysy a inovativní použití železa, oceli a skla.
Hortova pozdější tvorba se odklonila od secese a stala se geometričtější a formálnější s klasickými prvky jako jsou sloupy. Velmi originálně využíval ocelové rámy a střešní okna, která do staveb vnášela světlo, otevřené půdorysy a jemně navržené dekorativní detaily. K jeho pozdějším významným dílům patřil dům Maison du Peuple (1895–1899), bruselské Centrum výtvarného umění (1923–1929) a bruselské centrální nádraží (1913–1952). V roce 1932 Hortovi král Albert I. udělil titul barona za zásluhy v oblasti architektury.
Poté, co secese přestala být oblíbená, byla řada Hortových staveb opuštěna, nebo srovnána se zemí. Čtyři z jím navržených budov v Bruselu byly v roce 2000 zapsány na seznam světového dědictví UNESCO: Hôtel Tassel, Hôtel Solvay, Hôtel van Eetvelde a Hortův dům.[2]
Životopis
Victor Horta se narodil v Gentu v roce 1861. V Gentu také začal studium hudby na konzervatoři odkud byl vyloučen pro špatné chování, přestoupil na Akademii krásných umění (Koninklijke Academie voor Schone Kunsten van Gent), kde studoval kresbu, práci s textilem a architekturu. Krátce po studiu odešel do Paříže, kde se živil jako bytový architekt a návrhář interiérů. Inspiroval se tehdy moderními směry ve výtvarném umění jako byl impresionismus a pointilismus a rozšiřoval si vzdělání v oboru práce s ocelí a sklem.
Po smrti svého otce v roce 1880 se vrátil do Belgie aby pokračoval ve studiu na Académie Royale des Beaux-Arts v Bruselu, kde studoval architekturu. Po studiích se stal asistentem profesora Alphonse Balata, který byl mimo jiné dvorním architektem belgického krále Leopolda II.. Spolu s ním pracoval na projektu královských skleníků v Laekenu, které se staly první Hortovou prací založenou na širokém použití oceli a skla.
V roce 1885 se Horta osamostatnil, aby realizoval své vlastní moderní architektonické myšlení. Od této chvíle se stal vrcholným evropským představitelem Art Nouveau. Čtyři významné stavby v Bruselu pocházející z této doby (Hotel Tassel, Hotel Solvay, Hotel van Eetvelde a vlastní ateliér) byly v r. 2000 zapsány na seznam světového dědictví UNESCO.
Jeho politické názory jej vedly k tomu, že nadále odmítal práci pro bohatou soukromou klientelu, ale věnoval se převážně veřejným zakázkám. Z těchto prací byl nejznámější Lidový dům (Maison du Peuple) v Bruselu postavený na zakázku belgické dělnické politické strany Parti Ouvrier Belge. (Přes silné protesty veřejnosti byl Lidový dům v roce 1965 zbourán). V roce 1915 opustil Horta okupovanou Belgii a zúčastnil se kongresu „Rekonstrukce Belgie“ v Londýně. Německé úřady se o jeho cestě dozvěděly a proto se Horta se nemohl vrátit zpět domů a odešel do Ameriky, kde přednášel na amerických univerzitách. V roce 1917 byl jmenován lektorem Charlese Eliota Nortona Memorial a profesorem architektury na univerzitě George Washingtona. Zpět do Bruselu se vrátil až v roce 1919. Po první světové válce opadla obliba secese a samotná tvorba Horty prošla změnou během jeho pobytu v USA. Horta opustil organické formy, a jeho návrhy začaly být více geometrické postupně tak začal spoluutvářet nový styl art deco. Příkladem je Palais des beaux-arts de Bruxelles navržený roku 1919. Art Noveau (secese) byl umělecký styl, který podléhal módnímu obdivu i módnímu zatracování. Důsledkem tohoto obojakého postoje je i to, že řada secesních staveb byla v době odlivu zájmu zbourána.
Victor Horta zemřel v Bruselu 9. září 1947 a je pochován na hřbitově v Ixelles.
Dílo
- Hlavní městské domy architekta Victora Horty v Bruselu
- Hôtel Tassel, 1892–1893
- Hotel Solvay, 1895
- Hotel Van Eetvelde, 1895–1898
- Hortův dům a ateliér (nyní museum), 1898–1901, Brusel
- Lambeaux Sculpture Pavilion, 1889, Brusel
- Mattyn House, 1890, Brusel
- Autrique House, 1893, Brusel
- Frison Town House, 1894, Brusel
- Wissingner House, 1894–1903, Brusel
- Lidový dům (Maison du Peuple), 1896–1899, Brusel (zbourán 1965)
- Obchodní dům L'Innovation, 1901–1903, Brusel (1967 vyhořel a následně stržen)
- Belgický pavilon na Mezinárodní výstavě dekorativního umění, 1902, Turín, Itálie
- Pomník Johanesse Brahmse, 1902, Vídeň, Rakousko
- Hôtel Aubecq, 1899-1902, Avenue Louise 520 Brusel, (zbourán 1950)
- Obchodní dům Grand Bazaar, 1903, Frankfurt, Německo
- Obchodní dům Waucquez, 1903-1905, Brusel
- Hallet House, 1903, Brusel
- Wolfers Building, 1906, Brusel
- Brugmanova nemocnice, 1906–1926, Brusel
- Palais des beaux-arts de Bruxelles 1920–1928, Brusel
- Centrální hala hlavního nádraží, 1914–1952, Brusel
- Expozice dekorativního umění, 1925, Paříž, Francie
- Museum výtvarného umění, 1928, Doornik, Tournai
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Victor Horta na anglické Wikipedii.
- ↑ BRIDGE, Adrian. Brussels: revisiting the magic of Victor Horta. The Telegraph. 3 October 2011. Dostupné online [cit. 13 June 2015].
- ↑ Major Town Houses of the Architect Victor Horta (Brussels) [online]. UNESCO World Heritage Centre [cit. 2018-08-25]. Dostupné online. (anglicky)
Související stránky
- Hlavní městské domy architekta Victora Horty v Bruselu
- Secese v Bruselu
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Victor Horta na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Victor Horta
- https://web.archive.org/web/20040109225505/http://www.greatbuildings.com/architects/Victor_Horta.html
- http://www.hortamuseum.be/
- http://www.cupola.com/html/bldgstru/artnouv/artnouv1.htm
Média použitá na této stránce
This is the national flag of Belgium, according to the Official Guide to Belgian Protocol. It has a 13:15 aspect ratio, though it is rarely seen in this ratio.
Its colours are defined as Pantone black, Pantone yellow 115, and Pantone red 032; also given as CMYK 0,0,0,100; 0,8.5,79,0; and 0,94,87,0.Portrait of Victor Horta c. 1900 in "La Belgique d'aujourd'hui" (The Belgium of today). Scanned by Henrotte Damien on January 13 2007
Signature of Victor Horta.