Viktor Pinkava
Důstojný pán Viktor Pinkava | |
---|---|
![]() Viktor Pinkava | |
Církev | římskokatolická |
Svěcení | |
Kněžské svěcení | 17. července 1892 |
Vykonávané úřady a funkce | |
Zastávané úřady |
|
Osobní údaje | |
Datum narození | 21. července 1868 |
Místo narození | Litovel ![]() |
Datum úmrtí | 1. října 1951 (ve věku 83 let) |
Místo úmrtí | Nový Jičín ![]() |
Vyznání | římskokatolické |
Povolání | ![]() |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Viktor Pinkava (21. července 1868 Litovel[1] – 1. října 1951 Nový Jičín[1]) byl český katolický kněz a moravský historik.
Život
Narodil se v Litovli-Olomouckém předměstí č. 34, v rodině obchodníka s moukou Antonína Pinkavy (1838–1927) a jeho manželky Terezie, rozené Svobodové (1835–1906)[1]. Rodiče měli třináct dětí, z nichž tři zemřely předčasně. Německou základní školu (Volksschule) vychodil v Litovli, pokračoval v letech 1879–1880 na studiu na nižším německém gymnáziu v Olomouci. Vyšší gymnázium vystudoval v České Třebové, kde maturoval v roce 1888. Dva roky studoval filozofii a teologii ve Vídni, další dva roky studoval teologii a na bohoslovecké fakultě v Litoměřicích. Vysvěcen byl 17. července 1892.[2]
Od roku 1892 působil jako kooperátor v Jablonném v Podještědí,[3] v roce 1900, byl zde již uváděn jako kaplan; téhož se stal členem Vlasteneckého spolku musejního v Olomouci,[4] do jehož časopisu přispíval odbornými články. Jako kaplan byl přemísťován na různé fary litoměřického biskupství, např. v roce 1894 byl ustanoven z Hodkovic za kaplana ve Světci.[5] V roce 1903 byl kaplanem ve Velelibech.
Od rou 1908 byl 15 let farářem v Čermné u Podmokel (Leukersdorf), odkud v roce 1923 odešel do důchodu a vrátil se do rodné Litovle. Národní listy informovaly o této události zprávou: „... Náš horlivý spolupracovník pan Viktor Pinkava, který byl do konce července tohoto roku farářem v Čermné u Podmokel, než musel i se stařičkým otcem a sestrou, odejíti na nátlak konsistoře do pense, po 31 letech služby duchovní v územích smíšených obdržel pensi měsíčně 600 Kč. Nehledíme-li ani ke mnoha spisům jeho o dějinách měst moravských, už jeho duchovní služba zasluhovala více uznání. Církev mu ji dala - vyobcováním.“[6]
V důchodu v Litovli se věnoval badatelské činnosti a vydával svá díla. Je zde také pohřben.
Dílo
Mezi stěžejní publikace Viktora Pinkavy patří místopisná monografie Litovelský okres, vydaná roku 1903 jako jeden ze svazků Vlastivědy moravské, v níž podal statistický přehled tehdejšího litovelského okresu. Na publikaci spolupracoval s dalším významným litovelským vlastivědným pracovníkem a pozdějším starostou města Janem Smyčkou. Svůj způsob práce okomentoval v nepublikovaném spisku Prameny dějin okresu litovelského, z nějž vysvítá, že při psaní využíval též údaje z široce distribuovaných dotazníků.[7]
V historických studiích věnoval mj. pozornost soužití českého a německého obyvatelstva (zejména na Moravě) a postupného vytlačování Čechů Němci. O severomoravských obcích a původu jejich obyvatel uvedl:
„ | ...nejzuřivějšími Němci jsou potomci české krve, tech Žváčků, Černých, Smitalů a j., jimiž se česky i německy psané urbáře těchto vsí jen hemží... | “ |
— In: Lidové noviny, 11.1.1923, s. 7[8] |
Některé vědecké závěry Viktora Pinkavy byly později zpochybňovány, např. životopisné údaje sv. Zdislavy z Lemberka, které se pokoušel sestavit.[9] Stejně tak byl vyvracen jeho názor, že slovanský Velehrad stál v místech dnešní Olomouce.[10]
Příspěvky do časopisů
Jeho výsledky historického bádání otiskovaly Litovelské noviny, Selská stráž, Časopis Matice Moravské, Časopis Vlasteneckého spolku musejního v Olomouci, Časopis katolického duchovenstva aj.[2]
Knižní vydání
- Geschichte der Stadt Gabel und des Schlosses Lämberg in Böhmen (Dějiny města Jablonné v Podještědí a hradu Lemberk v Čechách, Jablonec v Podještědí, nákladem vlastním, 1897)
- Vlastivěda moravská. II, Místopis Moravy. Díl V místopisu, Olomoucký kraj. Čís. 39, Litovelský okres (V Brně, Musejní spolek, 1903)
- Die Burgen Mährens. I, Die Burg Busau (Moravské hrady I., Hrad Bouzov, ilustrace Karel Liebscher a V. Král, Olomouc, nákladem vlastním, 1905)
- Hrad Búzov (Ilustrace Karel Liebscher a V. Král, fotografie J. Planitz, Olomouc, R Promberger, 1905)
- Vlastivěda moravská II, Místopis Moravy. Díl I , Olomoucký kraj. Č. 78 a 56, Unčovský a Rýmařovský okres, V Brně, Musejní spolek, 1922)
- Vznik a rozvoj královských měst na Moravě (Brno, nákladem vlastním, 1922)
- Jubilejní živnostensko-průmyslová, hospodářská a školská výstava v Litovli od 1. do 16. srpna 1925 (Litovel, Výkonný výstavní výbor, 1925)
- Die Deutschordensburg Busau in Mähren (Hrad Řádu německých rytířů Bouzov na Moravě, Kroměříž/Kremsier nákladem vlastním, 1926)
- Le château de l’ordre Teutonique à Búzov en Moravie; Les cavernes de stalactites à Mladeč au Nord du Kras moravien (Hrad Řádu německých rytířů Bouzov na Moravě; Stalaktitové jeskyně v Mladeči na severu Moravského krasu, Kroměříž, Společnost musea v Litovli)
- Hrady, zámky a tvrze moravské (V Brně, Turistický Obzor, 1927)
- Studie a materiálie k dějinám Velkomoravské říše. Svazek I (Litovel, nákladem vlastním, 1933)
Ocenění díla
- K jedenasedmdesátým narozeninám vydal Vlastivědný věstník moravský životopis a soupis Pinkavova díla[2]
- Pětasedmdesátin Viktora Pinkavy si povšimly Lidové noviny, které 20. 7. 1943 referovaly o jeho historickém díle[11]
- Literární pozůstalost Viktora Pinkavy (přípravný materiál k vlastivědným a historickým pracím) je uložena ve Státním okresním archivu Olomouc[12]
Odkazy
Reference
- ↑ a b c Matriční záznam o narození a křtu farnost Litovel
- ↑ a b c K 79. narozeninám P. Viktora Pinkavy. Vlastivědný věstník moravský. 20. 8. 1947, s. 189–191. Dostupné online.
- ↑ Osobní věstník duchovenský. Národní politika. 26. 8. 1892, s. 3. Dostupné online.
- ↑ Seznam nově přistouplých členů. Časopis Vlasteneckého spolku musejního v Olomouci. 10/1900, s. 176. Dostupné online.
- ↑ V biskupství Litoměřickém - Ustanoveni jsou. Blahověst. 25. 5. 1894, s. 240. Dostupné online.
- ↑ Úděl českého kněze ve zněmčeném území. Národní listy (večerní vydání). 8. 8. 1923, s. 2. Dostupné online.
- ↑ SLAVÍK, Bedřich. Písemnictví na Litovelsku. Litovel: Městské museum v Litovli, 1937. S. 36–37.
- ↑ Vlastivěda moravská. Lidové noviny. 11. 1. 1923, s. 7. Dostupné online.
- ↑ KALISTA, Zdeněk. Blahoslavená Zdislava. Olomouc: Dominikánská edice Krystal, 1941. Dostupné online.
- ↑ Kde byl starý Velehrad?. Opavský týdenník. 9. 10. 1907, s. 5. Dostupné online.
- ↑ P. Viktor Pinkava pětasedmdesátníkem. Lidové noviny. 20. 7. 1943, s. 4. Dostupné online.
- ↑ SOA Olomouc: Pinkava Viktor. badatelna.eu [online]. [cit. 2017-05-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2017-08-12.
Literatura
- K 79. narozeninám P. Viktora Pinkavy. Vlastivědný věstník moravský. 20. 8. 1947, s. 189–191. Dostupné online.
- Litovelsko.eu: Pinkava Viktor
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Viktor Pinkava na Wikimedia Commons
Encyklopedické heslo Pinkava v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Viktor Pinkava
Média použitá na této stránce
Autor: Dragovit (of the collage), Licence: CC BY-SA 4.0
Both national flags of Austro-Hungary, the collage of flags of the Cisleithania (Habsburg Monarchy) and the Transleithania (Kingdom of Hungary)
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Viktor Pinkava, katolický kněz a historik