Vilém Amort
Vilém Amort | |
---|---|
![]() Vilém Amort | |
Narození | 7. října 1864 Kunratice ![]() |
Úmrtí | 5. září 1913 (ve věku 48 let) Smíchov ![]() |
Místo pohřbení | Olšanské hřbitovy |
Povolání | sochař |
Příbuzní | Václav Amort (bratranec) Vlastimil Amort (bratranec) Světla Amortová (neteř) Čestmír Amort (vnuk) |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/H%C5%99bitov_Ol%C5%A1any_V-10_Vil%C3%ADm_Amort.jpg/220px-H%C5%99bitov_Ol%C5%A1any_V-10_Vil%C3%ADm_Amort.jpg)
Vilém Amort, nebo také Vilím Amort (7. říjen 1864 Kunratice[1] – 5. září 1913 Smíchov[2]), byl český sochař, bratranec sochařů Václava Amorta a Vlastimila Amorta, strýc sochaře Vlastimila Amorta mladšího (1880–1950) a dědeček historika Čestmíra Amorta.
Život
Vilém Amort absolvoval obecnou školu v Berouně a v letech 1879–1882 se vyučil v sochařské a štukatérské firmě svého strýce Aloise Amorta v Olomouci a zároveň zde navštěvoval nedělní školu modelování Antonia Maria Rabenalta. Roku 1882 se přestěhoval do Prahy, ale protože mu chybělo vyšší vzdělání, nemohl se přihlásit ke studiu na Akademii. V 80. a 90. letech pracoval postupně v několika kamenických dílnách v Praze (mj. u firmy Antonín Riedl a spol., v dílně Aloise Folkmanna, Josefa Fikara (Figara), Bohuslava Schnircha, Jakuba Ronce, Celdy Kloučka a dalších.)
9. srpna roku 1887 se Amort oženil s Marií Netrefovou a měl s ní v manželství pět dětí, z nichž tři se dožily dospělosti. Od roku 1890 vystavoval a v roce 1893 vyhrál první cenu v soutěži na pražský pomník mistra Jana Husa. Podnikl několik krátkých cest do zahraničí (Drážďany, Mnichov, Norimberk) a roku 1906 se podílel na zakázce v Lipsku.
Od roku 1896 začal spolupracovat se sochaři Jindřichem Říhou a Josefem Kropáčkem (zvlášť na výzdobě staveb, například Schierův dům), ale kvůli osobním sporům se jejich spolek po třech letech rozpadl.[3] Amort si zřídil vlastní sochařský ateliér roku 1899 a v dalších letech spolupracoval se sochařem Kulou, s vlastníkem slévárny bronzu K. Bendelmayerem a architektem Bóžou Dvořákem. Mezi jeho žáky patřili Karel Opatrný a bratranec Václav Amort nebo malíř Antonín Lewý.
Od raného mládí, kdy hrál jako ochotník, ho zajímalo divadlo. Později se věnoval spolkové činnosti, psal články do časopisů a vedl rozsáhlou korespondenci s tehdejší kulturní elitou. Po celý život pilně navštěvoval divadla, biograf a výstavy, hodně času věnoval četbě poezie, beletrie i nejrůznějších odborných časopisů (Vynálezy a pokroky, časopis Musea království českého), byl aktivní politicky (Klub strany státoprávně pokrokové) i jako člen spolku Budoucnost, nebo zakládající člen Ústřední matice školské. Zasazoval se o obnovu soch Matyáše Brauna a byl i členem několika komisí pro posouzení sochařských soutěží.
Od roku 1896 byl členem Umělecké besedy a krátce i Spolku výtvarných umělců Mánes (SVU Mánes) a v letech 1898–1902 Jednoty umělců výtvarných.
Vilém Amort chápal uměleckou práci jako poslání, kterému je třeba vše obětovat,[3] ale ve svých názorech byl značně konzervativní, neuznával moderní směry umění a vedl polemiku s historiky umění i se spolkem Mánes. Poté, co malíři Beneš Knüpfer a Antonín Slavíček spáchali sebevraždu, se jeho nenávist proti "surové zhovadilosti" kritiky prohloubila a hledal morální oporu pro své postoje u Josefa Maudera. Některé veřejné zakázky nakonec ztratil pro svou konfliktní povahu (Sochy Světlonošů pro most Svatopluka Čecha) a nepohodl se s několika zadavateli náhrobků (mj. Ladislav Rott). Ze svých současníků si vážil belgického sochaře Constantina Meuniera, z českých J. V. Myslbeka nebo Josefa Maudera.
Zemřel v Praze 5. září 1913 ve věku 49 let. Je pohřben na Olšanských hřbitovech.
Ocenění
- 1911 za akt Marie Magdaléna, finanční cena Akademie věd a umění z fondu JUDr. Josefa Kaňky
- 1913 za "vynikající činnost uměleckou", cena Akademie věd a umění z fondu Svatováclavského
Dílo
Vilém Amort je autorem komorních děl, řady štukových reliéfů na budovách nebo soch na veřejných prostranstvích v Praze, v Plzni, Berouně, Kolíně, Pardubicích, Poličce, Dvoře Králové, Nymburku, Jiřicích, Přerově, Černošicích, Karlových Varech, Turnově, Klokotech, Valči, Hořovicích a na Želivském klášteře.
Jeho první zakázkou byla busta kardinála hraběte Františka Schönborna, která však nebyla přijata příznivě. Jako portrétní sochař se Amort prosadil až roku 1896 podobiznami Jaroslava Vrchlického a Svatopluka Čecha z karrarského mramoru, které zadavatel věnoval Muzeu království českého. Po roce 1900 vytvořil řadu portrétů pro nakladatele Františka Topiče (například plakety s portréty S. Čecha, J. Nerudy, V. B. Třebízského, B. Smetany a Topičovy ženy), busty Julia Zeyera, Františka Adolfa Šubrta, Karla Václava Raise nebo portrét Františka Ladislava Riegera pro Národní divadlo.[4]
Ve volné sochařské tvorbě se inspiroval literaturou (Lešetínský kovář), náboženskými náměty (Kalvárie, sv. Jan Nepomucký, Ahasvér), svými sny (Žena-matka) nebo přírodní scenérií (Vodník). Zlomovým se pro něj stal rok 1893, kdy nečekaně zvítězil se svým sousoším v soutěži na pomník mistra Jana Husa na Malém rynku na Starém městě v Praze. Pomník však nebyl realizován a další soutěž vypsanou pro hlavní Staroměstské náměstí roku 1900 vyhrála modernější koncepce Ladislava Šalouna. Ostatní návrhy, včetně Amortova, se nedochovaly[5], ale Amort se pokoušel uspět s novým návrhem ještě roku 1902 a do své smrti se domníval, že se stal obětí nespravedlnosti.[6]
Realizace (výběr)
- 1893 návrh pomníku Jana Husa v Praze, první soutěž, oceněno 1. cenou (v kameni podle předlohy provedl Vojtěch Brůžek r. 1926, osazeno v Praze-Troji)[7]
- 1893 Náhrobek Aloise Pravoslava Trojana na Vyšehradském hřbitově v Praze
- 1896–1897 Atlanti nesoucí nárožní arkýř, alegorické sochy Stará doba a Nová doba nad vstupem ze Staroměstského náměstí, Schierův dům, čp. 934, Praha 1 – Staré Město, Staroměstské náměstí 5, Pařížská 2[8]
- 1899 Rytíř Roland na štítu radnice v Kolíně
- 1899 Touha, bronzová socha byla původně umístěná v Petřínských sadech. Po opakovaných pokusech o její odcizení byla přemístěna do depozitáře Galerie hlavního města Prahy.
- 1900 štukový reliéf Jan Hus na hranici, č. p. 621, ulice U Divadla, Pardubice
- 1902 štuková výzdoba průčelí Občanské záložny, č. p. 55, Perštýnské náměstí, Pardubice. Horní část: Kristus, střední část: Jan Žižka na koni, dolní část: Slyšení papežského legáta Fantina de Vale u krále Jiříka z Poděbrad Vilím Amort/ Pardubické plastiky : Slyšení papežského legáta Fantina de Vale u Jiříka z Poděbrad. Zprávy Klubu přátel Pardubicka. 2001, čís. 9/10, s. 227.
- 1903 Výzdoba průčelí a interiéru radnice v Berouně[9]
- 1905 Kristus, štukový reliéf na západním průčelí kostela svatého Jiljí, Pardubice-Pardubičky
- před 1907 socha Světlo na pilířích mostu Svatopluka Čecha,
- před 1907 náhrobek Luďka Marolda, Olšanské hřbitovy, Praha
- 1908 náhrobek rodiny Zbirovských na Vyšehradském hřbitově v Praze
- 1909 Madona s dítětem, průčelí Želivského kláštera
- 1910 busta JUDr. Karla Kramáře, bronz
- kolem 1910 Snímání z kříže, bronz, Husův sbor Praha-Dejvice
- 1913 Ukřižovaný na západním průčelí kostela sv. Bartoloměje, Pardubice,[10]
- reliéf Madona, dům č.p. 586, ulice Bratranců Veverkových, Pardubice
- 1907 sochy Rusalka a Vodník v Květnici na pražském Petříně. Socha Rusalky byla v 90. letech 20. století odcizena. Socha Vodníka byla poté přemístěna do depozitáře Galerie hlavního města Prahy.
- Dohasínající krása u krematoria v Praze
- sochařská výzdoba městského divadla v Plzni
Galerie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3e/Dohas%C3%ADnaj%C3%ADc%C3%AD_kr%C3%A1sa.jpg/180px-Dohas%C3%ADnaj%C3%ADc%C3%AD_kr%C3%A1sa.jpg)
- Štukový reliéf Jan Hus na hranici na průčelí domu č.p. 621, ulice U Divadla, Pardubice, 1900
- Průčelí bývalé Občanské záložny v Pardubicích, 1902. Horní část: Kristus, střední část: Jan Žižka na koni, dolní část: Slyšení papežského legáta Fantina de Vale u krále Jiříka z Poděbrad, 1902
- Kostel svatého Jiljí, Pardubice – Pardubičky, západní průčelí. Reliéf Ježíše Krista, 1905
- Madona, dům č. p. 586, ulice Bratranců Veverkových, Pardubice.
- Západní průčelí kostela svatého Bartoloměje v Pardubicích, detail. Štuková výzdoba: Boží oko, Ukřižovaný, erby rodu Pernštejnů a města Pardubic, 1913
- Portál Schierova domu s alegoriemi Staré doby a Nové doby, Staroměstské náměstí 5, Praha. 1897
Odkazy
Reference
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu
- ↑ Matriční záznam o úmrtí a pohřbu
- ↑ a b Svitáková A, Sochař Vilím Amort, 2012, str. 9
- ↑ Benešová Z, Straková P, Busty v Národním divadle, ND 2010
- ↑ Zuzana Patiová, Okolnosti vzniku Husova pomníku v Praze (bakalářská práce), Seminář dějin umění, FF MUNI, Brno 2008
- ↑ Svitáková A, Sochař Vilím Amort, 2012, str. 39
- ↑ Sochařství: Jan Hus na hranici v Praze – Tróji
- ↑ ŠÁMAL, Petr; RYMAREV, Alexandr. Schierův dům a tajemství jeho sochařské výzdoby jako překvapivé poselství z doby pražské asanace. Za starou Prahu. 2005, roč. XXXV. (VI.), čís. 1. Dostupné online. ISSN 1213-4228.
- ↑ Sochařství: Výzdoba průčelí a interiéru radnice v Berouně
- ↑ HRUBÝ, Vladimír; STANĚK, Jiří. Kostel sv. Bartoloměje v Pardubicích. Pardubice: Helios, 2000. ISBN 80-85211-08-4. S. 47.
Literatura
- František Xaver Harlas, Sochařství a stavitelství, Praha 1911, s. 106–108.
- Osobní deníky Vilíma Amorta z let 1884–1912, 63 sešitů, Literární archiv Památníku národního písemnictví, fond Amort Vilím, č. přír. 252/52.
- heslo Amort, Vilím. In: kolektiv autorů. Ottův slovník naučný nové doby. Praha: Jan Otto, 1930-1934. ISBN 80-7185-057-8. Svazek Dodatky, svazek I/1. S. 142.
- TOMAN, Prokop. Nový slovník československých výtvarných umělců. 3. vyd. Svazek 1. Praha: Rudolf Ryšavý, 1947. Heslo Amort, Vilém, s. 19.
- Martin Krummholz, Kalvárie života a díla Vilíma Amorta, Umění LII, 2004, s. 372–381.
- Rumjana Dačevová a kol., Karáskova galerie, Památník národního písemnictví Praha 2012, s. 88, ISBN 978-80-87376-01-0
- FROLÍK, František. Osobnosti Berounska a Hořovicka : sbírka autogramů. 1. vyd. Sokolov: Fornica Graphics, 2014. 285 s. ISBN 978-80-87194-46-1. Kapitola Vilém Amort, s. 16–17.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Vilém Amort na Wikimedia Commons
- Andrea Svitáková, SOCHAŘ VILÍM AMORT (1864–1913), Magisterská diplomová práce, FF MUNI, Brno 2012
- Vilém Amort v informačním systému abART
- Vilím Amort na stránkách www.socharstvi.info
- Stopy sochaře Amorta v Pardubicích
- O Pražském Petříně
Média použitá na této stránce
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/FIAV_000100.svg/23px-FIAV_000100.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/FIAV_110000.svg/23px-FIAV_110000.svg.png)
![↑](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/FIAV_100000.svg/23px-FIAV_100000.svg.png)
House colours of the House of Habsburg
Autor: Dragovit (of the collage), Licence: CC BY-SA 4.0
Both national flags of Austro-Hungary, the collage of flags of the Cisleithania (Habsburg Monarchy) and the Transleithania (Kingdom of Hungary)
Autor: Gampe, Licence: CC BY-SA 3.0
Západní průčelí kostela svatého Bartoloměje v Pardubicích, detail. Štuková výzdoba Viléma Amorta: Boží oko, Ukřižovaný, erby rodu Pernštejnů a města Pardubic, 1913
Autor: Jerzy Strzelecki, Licence: CC BY 3.0
Štukový reliéf Jan Hus na hranici od Viléma Amorta na průčelí domu č.p. 621, ulice U Divadla, Pardubice
Autor: Alena Pokorná, Licence: CC BY-SA 4.0
Hřbitov Olšany V-10 hrob rodiny sochaře Vilíma Amorta - žulová deska ve tvaru kříže s kovovým reliéfem Žena ve smutku (Amort vytvořil roku 1908 pro svou babičku) - reliéf zcizen.
Autor: Gampe, Licence: CC BY 3.0
Kostel svatého Jiljí, Pardubice - Pardubičky, západní průčelí. Reliéf Ježíše Krista od Viléma Amorta
Vilém Amort, český sochař
Autor: Gampe, Licence: CC BY-SA 3.0
Vilém Amort: Madona, dům č.p. 586, ulice Bratranců Veverkových, Pardubice.
Autor: J.Broukal, Licence: CC BY-SA 4.0
Dohasínající krása - Vilém Amort 1913 (Q106621521)
Autor: Gampe, Licence: CC BY-SA 3.0
Průčelí bývalé Občanské záložny, Pardubice, Pernštýnské náměstí č.p. 55.ˇDetail štukové výzdoby od Viléma Amorta, 1902. Horní část: Kristus, střední část: Jan Žižka na koni, dolní část: Slyšení papežského legáta Fantina de Vale u krále Jiříka z Poděbrad
Autor: JiriMatejicek, Licence: CC BY-SA 3.0
Praha - Staré Město, Staroměstské náměstí 5, portál