Vilém Zajíc z Hazmburka (1393)
Vilém Zajíc z Hazmburka | |
---|---|
Úmrtí | 1393 |
Choť | Anna z Libochovic[1] |
Děti | Zbyněk Zajíc z Hazmburka[1] Vilém Zajíc z Hazmburka[1] Jitka Zajícová z Hazmburka[1] Eliška Zajícová z Hazmburka Anna Zajícová z Hazmburka Mikuláš z Hazmburka[2] |
Rodiče | Zbyněk Zajíc z Hazmburka[1][2] |
Rod | Zajícové z Hazmburka |
Příbuzní | Jan Zajíc z Hazmburka[1] (sourozenec) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Vilém Zajíc z Hazmburka († 1393) byl český šlechtic z rodu Zajíců z Hazmburka.
Vilémovým otcem byl Zbyněk Zajíc z Hazmburka, který roku 1335 získal hrad Hazmburk od krále Jana Lucemburského a učinil z něj hlavní rodové sídlo.[3] Zbyněk se oženil s jakousi Adlou a podruhé s Rynkou z Landštejna, ale není jasné, která z manželek byla Vilémovou matkou.[4]
Vilém měl dva starší bratry Jana a Zbyňka († 1357). Jako pro nejmladšího pro něj byla rodiči určena církevní kariéra. Stal se kanovníkem několika kostelů, ale po otcově smrti zdědil rozsáhlý majetek, o který se dělil se svým synovcem Mikulášem Zajícem z Hazmburka, synem bratra Jana. Majetek nejprve spravovali v nedílu, ale roku 1379 se rozdělili. Mikuláš získal Budyni nad Ohří, zatímco Vilém si ponechal Hazmburk.[3]
Vilém se oženil s Annou z Libochovic, se kterou měl devět dětí:[4]
- Jitka ∞ Jindřich Berka z Dubé
- Eliška ∞ Vznata Hecht z Rosic
- Anna ∞ Jan z Mulheimu
- Zbyněk Zajíc z Hazmburka († 1411), pražský arcibiskup
- Oldřich († 1415)
- Vilém († 1436) ∞ Anna z Bezkovic
- Mikuláš († 1459) – majitel Kosti a Návarova
- Jaroslav ∞ Markéta
- Jan
Reference
- ↑ a b c d e f Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Severní Čechy. 1984.
- ↑ a b Leo van de Pas: Genealogics.org. 2003.
- ↑ a b SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého. Svazek XIV. Litoměřicko a Žatecko. Praha: Šolc a Šimáček, 1923. 502 s. Dostupné online. S. 4.
- ↑ a b Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Příprava vydání Rudolf Anděl. Svazek III. Severní Čechy. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1984. 664 s. S. 599.