Vladislav Mirvald
Vladislav Mirvald | |
---|---|
![]() | |
Narození | 3. srpna 1921 Záluží u Mostu ![]() |
Úmrtí | 19. dubna 2003 (ve věku 81 let) Louny ![]() |
Místo pohřbení | městský hřbitov Louny |
Povolání | umělec, grafik, učitel, malíř, fotograf, typograf, výtvarník a restaurátor |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Vladislav Mirvald (3. srpna 1921 Záluží u Mostu – 19. dubna 2003 Louny) byl český výtvarník, pedagog a fotograf, člen významné skupiny Křižovatka. Vladislav Mirvald byl jednou z klíčových osobností českého konstruktivního umění, osobitým malířem a vynálezcem nových výtvarných postupů (kaňkáž, zmrzláž)[p 1] a příslušníkem stále více ceněné generace 60. let.
Život
Narodil se v Záluží u Mostu. Roku 1932 začal navštěvovat gymnázium v Mostě. Po obsazení Sudet v roce 1938 se odstěhoval do Loun, kde v roce 1941 absolvoval lounské gymnázium. Za války byl zaměstnaný jako drážní dělník a telegrafista. V letech 1945–1949 studoval na Pedagogické fakultě Karlovy univerzity u profesorů Boudy, Lidického a Salcmana obor výtvarná výchova, deskriptivní geometrie a modelování. Zde byli jeho spolužáci Zdeněk Sýkora a Kamil Linhart, s nimiž se znal z Loun. Po promoci učil v letech 1949–1953 nejprve na základních školách v Panenském Týnci a na Peruci, od roku 1954 působil jako profesor výtvarné výchovy a deskriptivní geometrie na lounském gymnáziu. Zde působil s přestávkou let 1961–1963, kdy vyučoval na Pedagogické fakultě v Ústí nad Labem, až do svého odchodu do důchodu v roce 1981.[1]
Do roku 1965 bydlel Mirvald v Cítolibech, kam se oženil. Psal obecní kroniku a pořídil fotodokumentaci vesnice.[2] Mirvald totiž nebyl jen výtvarníkem a pedagogem, ale také výtečným fotografem. V roce 1965 vydal obrazovou knihu o Lounech a okolí, doprovázenou texty Josefa Hlaváčka.[3] Mirvaldovou vášní bylo rovněž sběratelství. Vytvořil rozsáhlé sbírky chmelových známek, pohlednic a poštovních kolků. S výsledky své sběratelské činnosti seznamoval lounskou veřejnost prostřednictvím almanachů místní okresní knihovny. V roce 1985 to byla brožura o chmelových známkách Lounska, o tři roky později almanach o starých lounských pohlednicích. V almanachu z roku 1989 jsou zhodnoceny perokresby pedagoga Bohumila Lůžka, jimiž za 1. republiky vyzdobil obecní a školní kroniky, jichž byl autorem. Mirvaldovo autorství ale v publikacích není uvedeno: jako vyloučený komunista formálně nesměl publikovat (učit ale ano!)[4] Mirvald byl také odborným restaurátorem. Restauroval hlavní oltářní obraz v Kostele svatého Jakuba v Cítolibech a koncem 80. let tři oltářní obrazy v kostele sv. Mikuláše v Lounech. O této akci napsal v roce 1990 svůj poslední almanach, tentokrát už s uvedením svého jména.[5]
Tvorba
Vladislav Mirvald patří k protagonistům českého (neo)konstruktivního umění. Některé typy jeho realizací přímo vycházely z charakteristik kreslení, to platí o kaňkážích a o celém uchopení rýsování jako prostředku stavby výtvarného díla. Východiskem umělcova zaměření bylo poznání a praktické ověřování kubistické analýzy, její přehodnocení do autonomní struktury díla – první pozoruhodný konvolut kubistických kreseb (1941) – zaujme polaritou černé a bílé i diferencováním ploch kresebnými texturami.
Více než pětiletá kubistická praxe, k níž patří i malby a reliéfy, byla během studia postupně střídána soustředěním se na realistickou krajinomalbu, která se asi od roku 1954 proměnila v subjektivní, expresívní vodní krajiny.V roce 1961 začaly vznikat kaňkáže (jak je sám autor nazýval). V době, kdy se v českém prostředí uvažovalo především o možnostech informelu, představovaly jeho zásadní překonání a nalezení cesty k oné nové citlivosti, která přinášela jiné koncepce výtvarného díla, nesoustředěné na prezentaci autorského subjektu, ale naopak na jeho omezení ve prospěch jiných fenoménů, počínaje třeba racionálně kontrolovatelnou skladbou a konče vizualizovanými přírodními procesy.
Kaňkáže byly kresby tuší na namočeném nebo tenkou vrstvičkou vody pokrytém papíře, v jejich podobě se prolínal jednoduchý skladebný řád, většinou určovaný repetitivním řazením minimálních doteků, bodů či linií, individuálností každého doteku a uplatněním náhodných procesů, formujících detaily i větší substruktury.
Vztah řádu a náhody se stal (v českém umění asi poprvé) tématem díla. Neintencionální průběh jeho vzniku se uplatnil i při zmrazování vody s tušovým záznamem, akcent na řád se projevil konfrontací s další vrstvou – rýsovanými grafémy, chápanými v lettristickém smyslu jako komunikační i estetická kvalita. Rok 1963 byl určujícím pro celé další výtvarníkovo dílo – tehdy začal užívat rýsování, tématem se stala konstrukce, určující vztahy mezi g eometricky vymezenými plochami, konstantou je jejich formování z černých a bílých plošek. Mirvalda nezajímalo optické působení, ale možnost artikulovat konstrukci tímto střídáním pozitivu a negativu podle jasného pravidla.
V letech 1966–1967 začíná zkoumat kruhové struktury, z nichž se odvíjejí cylindrické aperspektivy a cylindrická moiré, později pak undulační válce (od roku 1979), implikující paralelnost k organické morfologii (ta se pak manifestovala při užití Rombergovy křivky jako osy válců). Umělcův soustavný výzkum byl roku 1995 obohacen o nové téma – cylindrické plochy s jejich paradoxním setkáním v jedné rovině.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Louny%2C_Na_Val%C3%ADch%2C_kotva.jpg/220px-Louny%2C_Na_Val%C3%ADch%2C_kotva.jpg)
Dílo Vladislava Mirvalda je jistě výpovědí o estetických možnostech konstrukce, ale především o iluzívnosti vnímání plochy jako prostoru, o této zásadní paradoxnosti lidské percepce. Znejisťuje naši zkušenost a vede nás k diskursu o vnímání samotném. Tak se stávají esteticky velice nosné kreace zároveň něčím podvratným, podněty pro mysl, zpochybňujícími právě to, co považujeme za samozřejmé.
Sochařské dílo
Vytvořil například:
- Pomník u hrobu padlých výsadkářů v Lounech z roku 1976
- Chmelniční kotva - památník ke stému výročí založení Zemědělské školy v Lounech a k připomenutí osobnosti jejího někdejšího ředitele a významného českého chmelaře Antonína Mohla z roku 1986
Výstavy
Samostatné výstavy (výběr)
- 1988 Přehled tvorby, Galerie Benedikta Rejta, Louny
- 1994 Retrospektiva, České muzeum výtvarných umění v Praze
- 1994 Kaňkáže, Výstavní síň Emila Filly, Ústí nad Labem
- 2000 Vladislav Mirvald komplementární, Galerie Václava Špály, Praha
- 2019 Vladislav Mirvald, Museum Kampa, Praha[6]
- 2019 Smysl pro krajinu, Galerie moderního umění v Roudnici nad Labem
Skupinové výstavy (výběr)
- 1951 Krajiny (s Kamilem Linhartem a Zdeňkem Sýkorou), Fučíkovo divadlo Louny
- 1964 Křižovatka, Galerie Václava Špály, Praha
- 1968 Nová citlivost – Křižovatka a hosté, Dům umění města Brna
- 1970 5 tsjechische grafici, Groninger Museum (Nizozemí)
- 1986 Konstrukce, Galerie Benedikta Rejta, Louny
- 1989 Projekt Slavkov, Státní zámek Slavkov
- 1992 Minisalon, Galerie Nová síň, Praha
- 1994 Výtvarné umění 60. a počátku 70. let v Lounech, Okresní muzeum v Lounech
- 1995 Nová citlivost, Galerie výtvarného umění v Olomouci
- 1996 Zpřítomnění – přírůstky galerie z let 1987–1994, Galerie Klatovy/Klenová
- 1998 Sbírka Galerie Benedikta Rejta, Galerie Benedikta Rejta, Louny
- 2000 Ozvěny kubismu, České muzeum výtvarných umění v Praze
- 2002 Minisalon, Majapahit Mandarin Hotel, Surabaja, Indonésie
- 2007 Soustředěný pohled, Oblastní galerie Liberec
Odkazy
Poznámky
- ↑ Autorem těchto pojmů byl údajně Jiří Kolář.
Reference
- ↑ DEVEROVÁ, Magdalena. Vladislav Mirvald – Smysl pro krajinu. Katalog výstavy. Roudnice nad Labem: Galerie moderního umění v Roudnici nad Labem, 2019. ISBN 978-80-87512-78-4.
- ↑ Část fotografií byla použita v knize ROEDL, Bohumír. Cítoliby. Louny: Digon, 2003. 107 s. ISBN 80-903348-0-6.
- ↑ HLAVÁČEK, Josef; MIRVALD, Vladislav. Louny. Louny: Městský národní výbor, 1965. 107 s. Roku 2017 vyšla kniha v rozšířené reedici.
- ↑ ROEDL, Bohumír; POKORNÁ, Věra; BAHNEROVÁ, Dagmar. Historie lounského knihovnictví. Louny: Občanské sdružení Knihovna třetího tisíciletí, 2010. 51 s. ISBN 978-80-904113-6-4. S. 38–39.
- ↑ MIRVALD, Vladislav. Kronika tří oprav oltáře ve sv. Mikuláši v Lounech. Louny: Okresní knihovna, 1990. 42 s.
- ↑ Museum Kampa [online]. [cit. 2019-02-23]. Dostupné online.
Literatura
- POSPISZYL, Tomáš. Vladislav Mirvald. Plzeň: Arbor vitae; Západočeská galerie v Plzni, 2010. 159 s. ISBN 978-80-87164-58-7.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Vladislav Mirvald na Wikimedia Commons
Osoba Vladislav Mirvald ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vladislav Mirvald
- Ukázka práce – Vladislav Mirvald
- Rozhovor – Vladislav Mirvald
- Vladislav Mirvald – Osobní vlaky jsou plné blech (rovněž seznam výstav, životopisná data, ukázky prací, relevantní odkazy)
- Vladislav Mirvald hovoří v televizním filmu Nevyhnutelnosti Emila Juliše
- Vladislav Mirvald v informačním systému abART
Média použitá na této stránce
Vlajka České republiky. Podoba státní vlajky České republiky je definována zákonem České národní rady č. 3/1993 Sb., o státních symbolech České republiky, přijatým 17. prosince 1992 a který nabyl účinnosti 1. ledna 1993, kdy rozdělením České a Slovenské Federativní republiky vznikla samostatná Česká republika. Vlajka je popsána v § 4 takto: „Státní vlajka České republiky se skládá z horního pruhu bílého a dolního pruhu červeného, mezi něž je vsunut žerďový modrý klín do poloviny délky vlajky. Poměr šířky k její délce je 2 : 3.“
Autor: Pokud má díla používáte mimo projekty Wikimedia, ocenil bych upozornění. Více z mé práce najdete v mé osobní galerii., Licence: CC BY-SA 4.0
Památník kotvy v ulici Na Valech v Lounech, Ústecký kraj
Autor: Jiří Jiroutek, Licence: CC BY-SA 3.0
Jiří Jiroutek´s picture
Cyklus: Osobnosti