Votivní deska z Dubečka
Votivní deska z Dubečka | |
---|---|
![]() | |
Autor | Neznámý pražský malíř |
Rok vzniku | kolem roku 1390 |
Technika | Tempera na dřevě |
Rozměry | 118,5 × 96,5 cm |
Umístění | Národní galerie v Praze (Anežský klášter) |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9c/Votivn%C3%AD_deska_z_Dube%C4%8Dka_%28kopie%29.jpg/220px-Votivn%C3%AD_deska_z_Dube%C4%8Dka_%28kopie%29.jpg)
Votivní deska z Dubečka je český gotický obraz osmi světců, který společně s obrazy Mistra třeboňského oltáře, epitafem Jana z Jeřeně a Svatovítskou madonou patří mezi stěžejní díla malby českého krásného slohu.[1]
Historie
Votivní desku si dal zhotovit neurčený prelát (děkan či kanovník) jako část křídlového oltáře ke svému hrobu do katedrály sv. Víta v Praze. Pravděpodobně až zničení celku v blíže neurčené době vedlo k tomu, že byl Svatovítslí kapitula dala tento fragment přestěhovat do gotického kostela sv. Petra v Dubči (místní část Dubeček, nyní část Prahy 10).[2]
Roku 1891 obraz v kostele objevil Karel Chytil a zařadil jej do Retrospektivní výstavy českého umění, pořádané v rámci Všeobecné zemské jubilejní výstavy v Praze Holešovicích v budově pozdějšího Lapidária. Obraz po výstavě roku 1892 zakoupila Obrazárna Společnosti vlasteneckých přátel umění v Praze (předchůdkyně nynější Národní galerie)[3] a náhradou dala do kostela zhotovit kopii obrazu, která tam visí dosud.[4]
Popis
Obraz je namalován temperou na borové desce o výšce 118,5 cm a šířce 96,5 cm. Deska je potažena jemným lněným plátnem, na zadní straně má cupaninu se zbytky podkladu původní poničené malby. Obrazová plocha je rozdělena iluzivními příčkami do čtyř oken se čtyřmi dvojicemi světců, z nich je sedm českých patronů: dole zleva svatý Vojtěch a Zikmund, svatý Prokop a Ludmila, nahoře apoštol svatý Ondřej s křížem a klečícím objednavatelem v kanovnickém plášti s kapucí, za ním sv. Metoděj, vpravo svatý Václav a Vít. Za 130 let od objevení desky bylo v literatuře publikováno několik názorů na původ desky, například Eduard Šittler identifikoval donátora s kanovníkem vyšehradským, který držel v Dubečku prebendu a dvojici biskupů ztotožnil se sv. Cyrilem a Metodějem, což ostatní badatelé popřeli, protože by pak v sestavě českých patronů chyběl svatý Vojtěch. Obraz vyniká některými ikonografickými detaily: například sv. Ludmila zde má modrou knížecí korunu, zatímco na dosavadních obrazech je přemyslovská koruna červená.
Z původního skládacího triptychu či polyptychu, s malbou po obou stranách, se dochovala jen tato deska, na zadní straně poškozená. Dosud neurčený pražský dvorský malíř byl následovníkem slavného Mistra Třeboňského oltáře. Obraz se stylově shoduje s epitafem Jana z Jeřeně, malbou českých patronů z rámu Svatovítského veraikonu a se Svatovítskou madonou, podle nichž historikové umění usuzují na jedinou dílnu.
Odkazy
Reference
- ↑ FAJT, Jiří a CHLUMSKÁ Štěpánka: Čechy a střední Evropa 1200-1550. . Praha : Národní galerie. 2006, s.48-49, .
- ↑ Kostel přestavěn v roce 1862
- ↑ Archiv Akademie výtvarných umění, archiv KJ a SVPU, Nákupy a dary č. 391, dokumentace k obrazu z kostela v Dubečku (německy) z let 1891-1892.
- ↑ MATĚJČEK 1950, s. 11
Literatura
- FAJT Jiří, CHLUMSKÁ Štěpánka: Čechy a střední Evropa 1200-1550. Dlouhodobá expozice sbírky starého umění Národní galerie v Praze v klášteře sv. Anežky České. Praha : Národní galerie. 2006, s. 48, 143.
- PEŠINA Jaroslav, kapitola Desková malba, in: České umění gotické 1350-1520, Praha 1970, s. 202-243
- PEŠINA, Jaroslav, kapitola Desková malba, in: Dějiny českého výtvarného umění I/1, Academia, Praha 1984, s. 384-385.
- ROYT Jan, The Master of the Třeboň Altarpiece, Karolinum Press Praha 2014, ISBN 978-80-246-2261-3
- MATÉJČEK Antonín, PEŠINA Jaroslav, Česká malba gotická, Melantrich, Praha 1950, s. 111-118, č. kat.138
Média použitá na této stránce
Votivní deska z Dubečka, Anonym - Praha (před 1393), tempera, plátno na borové desce (na zadní straně cupanina), 118,5 x 96,5 cm
Autor: Dobroš, Licence: CC BY-SA 4.0
Votivní deska z Dubečka (kopie gotického obrazu na oltáři kostela sv. Petra v Dubči